Інститут педагогіки АПН України

НОСКО Микола Олексійович

УДК 37.042+796.03

ТЕОРЕТИЧНІ ТА МЕТОДИЧНІ ОСНОВИ ФОРМУВАННЯ РУХОВОЇ ФУНКЦІЇ У МОЛОДІ ПІД ЧАС ЗАНЯТЬ ФІЗИЧНОЮ КУЛЬТУРОЮ ТА СПОРТОМ

13.00.09 – теорія навчання 

АВТОРЕФЕРАТ
дисертації на здобуття наукового ступеня
доктора педагогічних наук

Київ – 2003

Дисертацією є рукопис.
Робота виконана в Чернігівському державному педагогічному університеті імені Т.Г. Шевченка, Міністерство освіти і науки України.
Науковий консультант 	доктор біологічних наук, професор 
ЛАПУТІН Анатолій Миколайович, 
Національний університет фізичного виховання 
і спорту України, професор кафедри кінезіології
Офіційні опоненти: 	доктор педагогічних наук, професор, 
дійсний член АПН України 
ГОНЧАРЕНКО Семен Устимович,
Інститут педагогіки і психології професійної освіти
АПН України, головний науковий співробітник 
відділу дидактики професійної освіти;
доктор педагогічних наук, професор, 
член-кореспондент АПН України 
ВІЛЬЧКОВСЬКИЙ Едуард Станіславович, 
Львівський державний інститут фізичної культури, 
професор кафедри теорії і методики фізичного виховання;
доктор педагогічних наук, професор 
АРЗЮТОВ Геннадій Миколайович, 
Національний педагогічний університет
імені М.П. Драгоманова, професор кафедри теорії і 
методики фізичного виховання і спорту
Провідна установа 	Тернопільський державний педагогічний університет 
імені Володимира Гнатюка, кафедра теоретичних основ 
і методики фізичного виховання, Міністерство освіти 
і науки України, м. Тернопіль
Захист відбудеться “11” вересня 2003 року о 14.00 годині на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 26.452.01 в Інституті педагогіки АПН України за адресою: 04053, м. Київ, вул. Артема, 52-д.
З дисертацією можна ознайомитися в науковій частині Інституту педагогіки АПН України  (04053, м. Київ, вул. Артема, 52-д).
Автореферат розіслано “26” липня 2003 року
Вчений секретар
спеціалізованої вченої ради						         Березівська Л.Д.
ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ

Актуальність і доцільність дослідження. Сучасні пріоритети і цінності освіти зумовлюють перегляд усталених підходів до формування її змісту.
Орієнтованість навчального процесу на особистість учня, виховання, утвердження його як вищої цінності і мети освітнього процесу не обмежується лише варіюванням його складових. 
Розроблення і запровадження нових, індивідуалізованих технологій навчання, врахування рівня реального розвитку і навчальних можливостей індивідуума, добір відповідних форм і методів його навчання – нагальні потреби сучасного суспільства підготувати вже у школі здорову, гуманістичну, освічену, здатну до самоосвіти і саморозвитку особистість, яка буде спроможна критично мислити, вирішувати життєві і професійні проблеми, самореалізовувати свій творчий потенціал.
Національне виховання, створюване кожним народом протягом багатьох сторіч як система поглядів, переконань, ідей, ідеалів, традицій, звичаїв, покликане формувати світоглядну свідомість і ціннісні орієнтації молоді, передавати їй соціальний досвід і надбання попередніх поколінь. Тому організоване національне виховання, яке відображає історичний шлях народу і перспективи його розвитку, повинно бути науково обґрунтованим (В.Г. Кремень, І.Д. Бех, І.А. Зязюн, 
В.М. Мадзігон, Н.Г. Ничкало, О.В. Сухомлинська, О.Я. Савченко, Г.Г. Філіпчук та інші).
Однією з важливих ланок підготовки до життя у суспільстві є фізичне виховання дітей і молоді України, спрямоване на покращення їх фізичного й психічного здоров’я, удосконалення підготовленості до активного життя, творчої професійної діяльності та захисту Батьківщини (Г.М. Арзютов, Е.С. Вільчковський, Л.В. Волков, А.М. Лапутін, Г.М. Максименко, В.М. Платонов, Ю.Т. Похоленчук, Б.М. Шиян та інші). 
Методологічні основи, вихідні положення по відношенню до теорії фізичного виховання молоді виконують закономірності філософського, загальнонаукового та спеціально-наукового рівня, це: дидактика (у педагогіці); теорія діяльності та теорія управління засвоєнням знань, формуванням дій і понять (у сфері психології); теорія побудови рухів, фізіологія активності (у сфері біології); ті, що екстраполюються в аспекті закономірностей загальної теорії фізичної культури.
Ефективне вирішення педагогічних завдань, спрямованих на формування рухової функції молоді під час занять фізичною культурою та спортом набуває вагомого значення у зв’язку з вимогою суспільства підвищити рівень і якість фізичної підготовленості підростаючого покоління, а також зміцнити здоров’я нації, що тісно пов’язане з економічним, соціальним і політичним розвитком України на шляху її розбудови.
В Указі президента України Про затвердження Цільової комплексної програми “Фізичне виховання – здоров'я нації” (1998) зазначено, що останнім часом у нашій країні склалася критична ситуація зі станом здоров'я населення: майже 90 відсотків дітей, учнів і студентів мають проблеми зі здоров'ям, понад 50 відсотків – недостатню фізичну підготовленість, приблизно 70 відсотків дорослого населення 
(у тому числі 16 – 19-літні) – низький рівень фізичного здоров'я тощо.
Теорія навчання спирається на концепції приватних наук: психології, фізіології тощо. Проблема навчання з позицій фізіології розглядалася з різних боків. Зокрема, І.М.Сєченов інтерпретував свої дослідження не лише з точки зору нервових і мускульних процесів, але й з позицій психології, сутності поведінки, довівши, що рефлекс, який лежить в основі рухового акту, повинен співвідноситися з „відчуттям”, яке скрізь має значення регулятора руху. Вчений не обмежував завдання фізіології та психології вивченням окремого руху, а вказував на необхідність вивчення явищ більш високих порядків, коли „чуттєве перетворюється у привід і мету, а рух – у дію”.
Ідея І.М.Сєченова про механізми навчання стала основою для робіт І.П.Павлова, В.П.Бехтєрєва та інших, які досліджували механізми формування рефлексів з позиції неврології та фізіології. Їх вчення дозволили успішно вирішити багато питань з фізичного виховання, зокрема про принципи і методи навчання та спортивного тренування, про закономірності формування рухових навичок тощо.
Дослідження І.П.Павловим фізіології вищої нервової діяльності лягли в основу вивчення багатьох психологічних і педагогічних явищ.
Докази І.М.Сєченовим того, що в основі психічних явищ лежать фізіологічні процеси, які можуть бути вивчені об'єктивними методами; відкриття ним явища центрального гальмування, сумації у нервовій системі; встановлення наявності ритмічних біоелектричних процесів у центральній нервовій системі мають велике значення для різних галузей фізіологічної науки, особливо для педагогіки, а також для теорії та методики фізичного виховання. 
Для теорії та практики навчання молоді фізичним вправам велике значення має вчення М.О.Бернштейна про будову рухів, який не лише пояснив принцип управління рухами, але й показав механізм їх формування. Відповідно його теорії в основі управління рухами лежать не пристосування до умов зовнішнього середовища, не відповіді на зовнішні стимули, а усвідомлене підкорення середовища, його перебудова у відповідності з потребами індивідуума.
Ці дослідження особливо важливі у педагогіці фізичного виховання й спорту, де застосування наукової методології допомагає знайти найкоротший і найбільш ефективний шлях досягнення результатів в оволодінні різноманітними руховими діями.
Рухова функція відноситься до найдавніших і головних функцій життєдіяльності людини. На різних етапах еволюції їй часто відводилася вирішальна роль у постійній боротьбі за виживання людини як самостійного біологічного виду. Динаміка філогенетичного розвитку рухової функції людини завжди відрізнялася великою інтенсивністю, носила чітко виражений прогресивний характер. Це зумовлено формуванням людини в зовнішньому середовищі, умови якого постійно змінювалися: ускладнювалися рухові задачі, на які людський організм реагував збагаченням своїх координаційних ресурсів завдяки вже організованому педагогічному процесу.
Фізичне виховання як складова частина загальної системи освіти в навчально-виховній сфері дітей та молоді повинне концептуалізовуватися на зміцнення фізичного й психічного здоров'я, комплексний підхід до формування розумових і рухових якостей особистості, удосконалення фізичної та психологічної підготовленості до активного життя й професійної діяльності на принципах індивідуального підходу, пріоритету оздоровчої спрямованості, широкого використання різноманітних методів і форм фізичного вдосконалення.
Ці завдання покликані вирішувати й реалізовувати з застосуванням сучасних технологій навчання різноманітних рухових дій, розвитку рухових якостей, фізичного загартування й удосконалення рухової функції організму молоді передусім педагоги, учителі фізичного виховання, тренери, інструктори, громадські працівники. 
Основним засобом фізичного виховання є фізичні вправи, від методики застосування яких у навчально-тренувальному процесі залежить розвиток рухових якостей учнів та студентів.
Слід зазначити, що окремі аспекти розвитку рухової функції в учнівської і студентської молоді досліджувалися як вітчизняними (Е.С. Вільчковський, Л.В. Волков, А.М. Лапутін та інші), так і зарубіжними вченими (М. Сесіл, Б. Джонсон, Ж. Харрісон та інші) однак всебічного висвітлення ця проблема не дістала. На сьогодні відсутні узагальнюючі теоретичні й, передусім, експериментальні дослідження фізичного розвитку рухової функції молоді, не створена чітка педагогічна система фізичних вправ для розвитку рухової функції організму молоді тощо.
Фізична культура як одна з найважливіших цінностей сучасної цивілізації збагачує людину не тільки фізично, але й духовно. Французький педагог Жорж Демені ще в ХІХ столітті писав, що “моральне, розумове і фізичне виховання мають один загальний об'єкт – людину”. Фізичні вправи, як оздоровчий чинник, високо були оцінені великими мислителями – Арістотелем (384-322 рр.до н.е.), Авіценною (980 – 1037 рр. н.е.) та іншими.
Система фізичного виховання дітей і молоді України ґрунтується на принципах особистісного підходу, пріоритету оздоровчої спрямованості, широкого застосування різноманітних засобів і форм удосконалення. Стратегічною метою фізичного виховання дітей і молоді є зміцнення фізичного, морального і психічного здоров’я, усвідомленої потреби особистого вдосконалення, формування інтересу і звички до самостійних занять фізичною культурою і спортом, набуття знань і вмінь щодо здорового способу життя.
Фізичне виховання дітей і молоді реалізується через фізкультурну освіту, фізичну підготовку, спортивне тренування, самостійні заняття фізичними вправами та участь у масових фізкультурно-оздоровчих  і спортивних заходах.
Діяльність сучасної учнівської і студентської молоді характеризується, з одного боку, постійним зростанням обсягу освітньої інформації, високою інтенсивністю процесу навчання, з іншого – низьким рівнем рухової активності у значної частини з них, що призводить до зниження показників фізичної підготовленості та погіршення здоров’я. Відомо, що стан здоров’я різних соціальних груп населення, в тому числі й учнів та студентів, значною мірою залежить від їхньої фізичної підготовленості. Тому в модернізації різних форм системи фізичного виховання необхідно обов’язково враховувати сучасні вимоги щодо значного покращення рухової функції молоді.
Таким чином‚ важливість розв’язання соціально-педагогічної проблеми розвитку рухової функції організму учнівської і студентської молоді як запоруки зміцнення їх фізичного і психічного здоров'я, її недостатня дослідженість, необхідність створення теоретично й експериментально обґрунтованої методичної системи фізичних вправ для учнів та студентів різного віку з різним станом здоров'я зумовили вибір теми дисертаційного дослідження “Теоретичні та методичні основи формування рухової функції у молоді під час занять фізичною культурою та спортом”.
Зв’язок роботи з науковими програмами, планами‚ темами. Тема дисертації затверджена вченою радою Чернігівського державного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка (протокол №9 від 25 вересня 1996 року). Дослідження є складовою наукової програми кафедри педагогіки‚ психології та методики фізичного виховання‚ кафедри біологічних основ фізичного виховання‚ кафедри спорту та спортивних ігор Чернігівського державного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка, входить до загальноуніверситетської теми “Теоретико-методологічне обґрунтування та дидактичне забезпечення процесу методичної підготовки студентів педагогічного вищого навчального закладу в умовах реформування системи середньої освіти” (№ державної реєстрації 0100U006666, протокол №5 від 27.12.2000 р.). 
Обраний напрямок дисертаційного дослідження пов'язаний з реалізацією Державної національної програми “Освіта” ( Україна XXI століття ), Плану пріоритетних напрямків дослідження Міністерства освіти і науки України (Код напрямку 8 - Проблеми нового змісту та методики навчання і виховання. Категорія 1), Цільової комплексної наукової програми АПН України, яка передбачає опрацювання методики визначення якості освіти, критеріїв оцінювання педагогічної системи, нових освітньо-виховних технологій (затверджена загальними зборами АПН України 16.12.1998 р., протокол № 1-6/1-2); спрямований на вирішення завдань Цільової комплексної програми “Фізичне виховання – здоров’я нації”, належить до наукового напрямку “Теорія і технологія виховання та навчання в системі народної освіти” й відповідає напрямку Державної програми “Удосконалення системи підготовки спортсменів України до Олімпійських ігор” підрозділу “Опрацювання фундаментальних положень теорії спорту‚ спрямованих на удосконалення системи підготовки спортсменів України до Олімпійських ігор”. Дослідження проводилися згідно з планом науково-дослідної роботи Державного комітету у справах молодіжної політики‚ спорту та туризму на 2001-2005 рр. (наказ №1171 від 28.04.2001 р.) за темами 1.4. “Біомеханічні дослідження рухових можливостей спортсменів, спортивної техніки”, дослідження, спрямовані на розробку та удосконалення технічних засобів, спортивного інвентаря, тренажерів, устаткування, спортивної форми” та 2.1. “Теоретико-методичні основи фізичного виховання”.
Тема дисертаційної роботи узгоджена з координаційною радою АПН України (протокол №3 від 27 березня 2002 р.).
Об’єкт дослідження – педагогічний процес фізичного виховання і навчального тренування юних спортсменів та молоді.
Предмет дослідження – теорія і методика формування та розвитку рухової функції в молоді у процесі занять фізичною культурою і спортом.
Мета дослідження – здійснити теоретико-методичне дослідження педагогічного процесу формування і розвитку рухової функції молоді під час занять фізичною культурою і спортом, обґрунтувати  й експериментально перевірити методичну систему підготовки спортсменів високої кваліфікації різних вікових груп з використанням фізичних вправ, які моделюють різні рівні гравітаційного навантаження. 
Концепція дослідження. В основі дослідження лежить особистісний і діяльнісний підхід до фізичного виховання учнів та студентів, забезпечення глибокого зв'язку процесів виховання особистісного і фізичного розвитку, побудова навчально-виховного процесу на основі врахування вікових та індивідуальних закономірностей розвитку функціональних систем і організму молодої людини в цілому. Внутрішня педагогічна логіка формування і розвитку рухової функції має розглядатися з дидактичної точки зору як поступовий і послідовний перехід від знань та уявлень про рухову дію, правила й умови її виконання до формування вмінь її виконувати, а потім – до закріплення в навичці.
Ефективність оздоровчої фізичної культури, особливо занять спортом, істотно залежить від застосування відповідної методики виконання фізичних вправ, які моделюють різні рівні гравітаційного навантаження на організм в цілому і на окремі його системи зокрема. Гравітаційне навантаження в органічній єдності з іншими методичними засобами, методами оздоровлення й атлетичного розвитку особистості полягає в системно-енергетичному підході до здоров'я людини, в прагненні до більшої організованості й упорядкованості вдалих функціональних взаємодій її організму з навколишнім середовищем, довільно регульованих на основі біоенергетичних критеріїв якості обміну між ними. Виконання вправ, які моделюють різні рівні гравітаційного навантаження, сприяє ефективному формуванню в учнів різних рухових навичок в процесі реалізації вимог шкільної програми фізичного виховання, позитивно впливає на розвиток скелета і м'язів тіла, які формують правильну поставу людини, її стійкість до навантажень і травм, сприяють усуненню різних порушень.
Застосування у процесі фізичного виховання і тренування засобу гравітаційного навантаження передбачає створення системи вправ, які його моделюють: вправ у звичайних умовах гравітації, вправ, що моделюють умови гіпо-, гіпер- і супергравітації.
В основу дослідження покладено гіпотезу, що ефективність формування рухової функції дітей та молоді значно підвищиться за умов педагогічно виправданого застосування у фізичному вихованні і тренувальному процесі вправ, які моделюють гравітаційне навантаження.
Відповідно до об’єкта, предмета, мети, концепції й гіпотези було визначено такі основні завдання дослідження:
•	проаналізувати й узагальнити стан дослідження проблеми формування і розвитку рухової функції дітей та молоді у педагогічній, психологічній, фаховій літературі з фізичного виховання і спорту;
•	вивчити сучасний стан формування рухової функції учнів і студентів у процесі фізичного виховання та занять спортом;
•	розробити концепцію формування рухової функції молоді;
•	обґрунтувати методологічні та методичні засади формування рухової функції молоді;
•	теоретично обґрунтувати, експериментально перевірити систему фізичних вправ різного рівня гравітаційного навантаження, дослідити їх вплив на стан здоров'я, фізичну підготовленість, техніку спортивних рухів молоді;
•	розробити методику й технологію навчання руховим діям різної спрямованості та навантаження;
•	розробити рекомендації вчителям фізичного виховання, тренерам, інструкторам щодо формування й розвитку рухової функції молоді у процесі занять фізичною культурою і спортом.
Методологічною основою дослідження є сучасні філософські, педагогічні й психологічні положення про формування і розвиток особистості, їх гуманістична сутність; концептуальні ідеї про зв'язок свідомості і поведінки людини, роль рухової діяльності у формуванні особистості; концептуальні положення педагогічної науки щодо формування розумових, фізичних і психічних якостей особистості, пріоритету збереження і зміцнення здоров'я молоді.
Нормативно-правову базу дослідження становлять Цільова комплексна програма “Фізичне виховання – здоров'я нації”, Національна доктрина розвитку освіти, Національна програма “Діти України”.
Методи дослідження. Для розв'язання поставлених завдань використовувався комплекс загальнонаукових та спеціальних методів: 
теоретичного рівня: аналіз, синтез, порівняння, узагальнення, абстрагування, прийняття рішень, моделювання, побудова теоретичних моделей, класифікація, індукція, дедукція, ідентифікація, ототожнення, спрямовані на вивчення державних документів з питань здоров’я молоді, фізичної підготовки майбутніх фахівців та захисників Вітчизни, здобуття об’єктивних даних про розвиток особистості учня та студента, про вплив на цей розвиток різного роду фізичних вправ; 
емпіричного рівня: діагностичні методи – анкетування, інтерв'ю, бесіди, соціометрія; обсерваційні методи – пряме, побічне, включене, безпосереднє й опосередковане спостереження; прогностичні методи – експертні оцінки, моделювання, синтез, ранжування; експериментальні методи – констатуючий, діагностичний, формуючий експерименти; праксиметричні методи – аналіз діяльності; методи аналізу даних за допомогою сучасних інформаційно-комп'ютерних технологій, зорієнтованих на безпосереднє вивчення досліджуваних явищ у сучасному педагогічному навчально-тренувальному процесі.
Організація дослідження. Дослідження проблеми формування рухової функції у молоді під час занять фізичною культурою та спортом здійснювалося поетапно протягом 1990-2003 років. Його умовно можна поділити на три етапи теоретико-експериментального пошуку, які певним чином відображають загальну логіку дослідження.
Перший етап (1990-1995 рр.) – вивчення філософської, психологічної та педагогічної літератури з проблеми дослідження, а також літератури з анатомії і фізіології людини, теорії фізичного виховання і спорту; формулювання мети й гіпотези дослідження, визначення завдань, обґрунтування методики дослідження, добір його методів і методик; аналіз і діагностика існуючої практики формування рухової функції молоді.
Другий етап (1995-1998 рр.) – формулювання мети і гіпотези, визначення завдань, обґрунтування методики дослідження; опрацювання концепції формування рухової функції молоді; підготовка матеріалів для формуючого експерименту.
Третій етап (1998-2003 рр.) – формуючий експеримент, перевірка гіпотези й основних концептуальних положень дослідження; систематизація й узагальнення результатів дослідження, отриманих у процесі теоретичного аналізу та дослідно-експериментальної роботи, формулювання висновків, опрацювання науково-методичних рекомендацій.
Результати виконаного дослідження оформлені у вигляді монографії, статей і тексту дисертації.
Експериментальна база дослідження. Дослідно-експериментальна робота проводилася в Чернігівському державному педагогічному університеті імені Т.Г.Шевченка, Чернігівському державному інституті економіки та управління, середній загальноосвітній школі № 3 м. Чернігова, Чернігівській обласній дитячо-юнацькій школі, дитячо-юнацькій спортивній школі олімпійського резерву м.Чернігова, спортивно-волейбольному клубі „Буревісник” м. Чернігова, національних збірних України з волейболу, а також юнацьких, юніорських та молодіжних збірних. В експериментальній роботі на різних етапах брали участь понад 200 школярів, 1100 студентів, 200 спортсменів високої спортивної кваліфікації.
Наукова новизна одержаних результатів: вперше розроблено й теоретично обґрунтовано класифікацію фізичних вправ відносно вектора гравітації, тобто виконання фізичних вправ різного рівня гравітаційного навантаження; встановлено вплив вправ різного рівня гравітаційного навантаження на моторику молоді у порівнянні з тими‚ хто не займається фізичною культурою та спортом; досліджено вікові особливості розвитку моторики школярів різних вікових груп і молоді‚ яка активно займається фізичною культурою та спортом; висвітлено кількісні характеристики просторового положення тіла школярів та молоді в різних умовах гравітаційного навантаження; вивчено кількісні характеристики біомеханічних властивостей м’язів‚ які беруть найактивнішу участь при виконанні техніки вправ різного рівня гравітаційного навантаження; експериментально доведено вплив гравітаційного навантаження на стан серцево-судинної системи організму молоді; визначено коефіцієнти потужності роботи та частоти скорочень останньої; розроблено методику та засоби впливу на покращення стану здоров’я, фізичного розвитку‚ фізичної підготовленості молоді; набули подальшого розвитку дослідження вікових особливостей розвитку моторики школярів різних вікових груп і молоді, яка активно займається фізичною культурою та спортом; умови формування складних структур рухових дій у молоді.
Теоретичне значення здобутих результатів полягає в обґрунтуванні методології дослідження рухової функції в молоді й педагогічної концепції формування в учнів і студентів; у вивченні змісту й розробки методики застосування різного рівня гравітаційного навантаження в навчально-тренувальному процесі з урахуванням стану фізичної підготовки, стану здоров'я, наявності вад опорно-рухового апарату, критеріїв добору фізичних вправ різного рівня гравітаційного навантаження для дітей різного віку, студентів, спортсменів; в теоретично-експериментальному дослідженні та узагальненні особливостей організації педагогічного процесу навчання руховим діям різної спрямованості й навантаження, а також особливостей управління цим процесом.
Практичне значення результатів дослідження. Створено та впроваджено в практику шкіл, вищих навчальних закладів концепцію розвитку рухової функції підростаючого покоління; розроблено авторські програми, посібники, призначені для учнів, студентів, учителів та викладачів; розроблено методичні рекомендації учителям фізичного виховання, тренерам ДЮСШ, СДЮШОР та інших навчальних закладів щодо застосування системи фізичних вправ різного рівня гравітаційного навантаження; організовано педагогічний процес навчання руховим діям різної спрямованості та навантаження, а також тренувальний процес з навчання спортивної техніки та розвитку рухових якостей.
Одержані результати дослідження використані у навчальному процесі Чернігівського державного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка на кафедрі педагогіки, психології та методики фізичного виховання (акт впровадження від 25.03.2002 р.), кафедрі біологічних основ фізичного виховання (акт впровадження від 15.01.2002 р.), навчальному процесі з фізичної культури загальноосвітньої середньої школи № 3 м. Чернігова (акт впровадження від 26.03.2002 р.), в навчально-тренувальному процесі Чернігівської обласної дитячо-юнацької школи (акт впровадження від 25.01.2002 р.), у фаховій перепідготовці вчителів фізичного виховання та тренерів з окремих видів спорту в Чернігівській області (акт впровадження від 25.03.2002 р.), при підготовці спортсменів Чернігівської області до участі в чемпіонатах України з різних видів спорту (акт впровадження від 10.04.2002 р.), у навчально-тренувальному процесі волейболістів вищої ліги України (акт впровадження від 25.03.2002 р.), в комплектуванні та підготовці збірних студентських команд України до участі у Всесвітніх універсіадах (акт впровадження від 15.01.2002 р., Почесна Грамота МОН України №81374, 
2003 р.), в навчально-тренувальному процесі національних збірних команд України з волейболу при підготовці до чемпіонатів Європи (акт впровадження від 
25.03.2002 р.), у навчально-тренувальному процесі, індивідуальній підготовці молодіжних команд України з волейболу до участі у чемпіонатах Європи, світу (акт впровадження від 30.01.2002 р.). 
Результати наукового дослідження можуть бути використані в практиці лікувальної фізичної культури з застосуванням різних рівнів гравітаційного навантаження; у фізичній підготовці космонавтів; у навчальному процесі з педагогіки, метрології, біомеханіки, теорії і методики фізичного виховання, спортивних ігор вищих навчальних освітніх закладів, фізичної культури й спорту.
Напрацьовані матеріали можуть бути покладені в основу нового напрямку навчально-тренувального процесу, факультативів, програм, навчальних і методичних посібників з питань фахової підготовки вчителів фізичного виховання, тренерів з різних видів спорту, а також бути використані керівниками, методистами, студентами, аспірантами у вирішенні питань спеціальної підготовки фахівців та всебічного розвитку молоді. 
Особистий внесок здобувача. Теоретично й експериментально обґрунтовано та впроваджено в практику концепцію формування рухової функції у молоді, важливими напрямками якої були теоретичний аналіз літератури, виокремлення та розробка теми дослідження; проведена експериментальна робота в дошкільних закладах, загальноосвітніх школах, дитячо-юнацьких спортивних школах, спортивних школах олімпійського резерву, вищих навчальних закладах та зі спортсменами, які виступають за збірні команди України, в результаті чого одержано значний масив експериментального матеріалу, вивчення якого дало змогу встановити на науковому ґрунті фізичного розвитку своєрідність процесу формування рухової функції дошкільнят, школярів та молоді; розроблено навчальні програми з дисциплін спортивної метрології, біомеханіки спорту для вищих педагогічних навчальних закладів (факультет фізичного виховання) та волейболу (Національний університет фізичного виховання та спорту України); створено відповідну методику формування рухової функції у молоді з застосуванням фізичних вправ з різним рівнем гравітаційного навантаження;  розроблено технологію підготовки вчителів фізичного виховання в школах, викладачів вищих навчальних закладів; надано теоретичну і методичну допомогу працівникам освіти та спортивно-фізкультурних товариств; підготовлено під науковим керівництвом автора п’ять кандидатських дисертацій, в яких досліджувалися проблеми формування рухової функції у школярів та молоді, що взагалі не займається фізичною культурою або займається в спеціальних медичних групах і має низький стан фізичної підготовки; узагальнено власний досвід роботи на посаді голови обласної студентської спортивної Спілки, президента спортивно-волейбольного клубу Чернігівської області, керівника комплексної наукової групи Федерації волейболу України.
В опублікованих у співавторстві навчальних посібниках (О.А. Архіпов, 
В.В. Гамалій, С.С. Єрмаков, В.О. Кашуба, А.М. Лапутін, К.К. Мартишевський, 
Т.О. Хабинець) особистий внесок здобувача полягає в: обґрунтуванні концепції формування рухової функції у молоді під час занять фізичною культурою та спортом за допомогою фізичних вправ, які моделюють різні умови гравітаційного навантаження; вивченні особливостей моторики у спортсменів та молоді, яка не займається фізичною культурою; розробці сучасних методик наукових досліджень та удосконаленні існуючих методик при застосуванні вправ різного рівня гравітаційного навантаження; розробці технічних засобів навчання та сучасних біомеханічних тренажерів; опрацюванні нових теоретичних і методичних знань у спортивному тренуванні, при підготовці спортсменів високої кваліфікації, молоді, яка має різний рівень фізичного розвитку і фізичної підготовки, а також збільшення рухових можливостей людини за рахунок більш раціонального використання енергетичного потенціалу організму і підвищення якості організації рухової діяльності; розкриваються нові сучасні технології в педагогічному процесі при підготовці спеціалістів у галузі фізичного виховання та спорту; поновленні знань про наукові основи біомеханіки, біомеханічного аналізу рухової діяльності молоді, з якою вони пов’язані при вирішенні різноманітних професійних завдань у повсякденній праці, фізичній культурі та спорті, а також у медичній і клінічній практиці, руховій реабілітації та кінезіотерапії. 
В опублікованих у співавторстві статтях (С.О. Власенко, С.В. Гаркуша, 
А.І. Панін, В.І. Пеньковець, В.І. Синіговець) особистий внесок здобувача полягає у: висвітленні вікових особливостей фізичного розвитку школярів, студентів, спортсменів високої кваліфікації; формуванні геометрії мас біоланок тіла; формуванні постави і впливу занять різними видами спорту на тілобудову, розвиток фізичних якостей у школярів, дидактичних засад навчання рухам школярів та молоді; науковому обґрунтуванні занять фізичною культурою та спортом і впливу фізичних вправ різного рівня гравітаційного навантаження на стан здоров’я школярів, молоді і дорослих.
Вірогідність одержаних результатів дослідження забезпечується методологічною і теоретичною обґрунтованістю його вихідних положень; використанням комплексу взаємопов'язаних методів, адекватних предмету, меті, гіпотезі та завданням дослідження; проведенням експерименту в природних умовах, у якому брали участь понад 200 школярів, 1100 студентів, 200 спортсменів високої спортивної кваліфікації; поєднанням кількісного і якісного аналізу зі статистичним методом опрацювання здобутих результатів, а також позитивними наслідками їх впровадження.
На захист виносяться:
–	концепція формування рухової функції у молоді під час занять фізичною культурою і спортом;
–	дидактична система фізичних вправ з різним рівнем гравітаційного навантаження;
–	педагогічні засади навчання молоді рухам із складною біомеханічною структурою;
–	методика формування рухової функції дітей та молоді з застосуванням фізичних вправ з різним рівнем гравітаційного навантаження у навчально-виховному процесі.
Апробація результатів дослідження. Результати роботи висвітлені у доповідях на: Міжвузівській науково-практичній конференції, присвяченій 75-річчю Чернігівського державного педагогічного інституту імені Т.Г.Шевченка (Чернігів, 1991), VІІ Всесоюзній науковій конференції “Проблемы биомеханики спорта” (Пенза, 1991), Міжвузівській науково-практичній конференції „Питання педагогіки та методики вищої школи” (Чернігів, 1992), Міжнародній науково-практичній конференції “Фізична культура, спорт та здоров’я нації” (Вінниця, 1994), Міжнародному науковому конгресі “The modern Olympic sport” (Київ‚ 1997), Міжнародних симпозіумах “Фізична підготовленість та здоров’я населення” (Одеса‚ 1998), “19th Annual International Gravitational Physiology Meeting” (Roma, Italy, 1998), науково-практичних конференціях Чернігівського державного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка (1990-2003 рр.).
Результати дослідження були апробовані у процесі читання лекцій, проведення семінарських і практичних занять, керівництва курсовими та дипломними роботами студентів.
Публікації. Основні результати дослідження відображені в 141-ій публікації, 66 з яких одноосібні загальним обсягом понад 160 авторських аркушів. Серед публікацій 1 монографія, 4 навчальні посібники, 5 навчально-методичних і методичних посібників, 60 статей у провідних наукових фахових журналах і збірниках наукових праць (у тому числі 2 статті – у зарубіжних виданнях).
Структура дисертації. Робота складається зі вступу, п’яти розділів, висновків до розділів, загальних висновків, списку використаної літератури. Повний обсяг дисертаційної роботи – 450 сторінок, з яких 384 сторінки – основний текст, 66 таблиць на 39 сторінках, 67 рисунків на 19 сторінках. 
Результати кандидатської дисертації “Формирование навыков ударных движений у волейболистов различных возрастных групп” у тексті докторської не використовувалися.

ОСНОВНИЙ ЗМІСТ ДИСЕРТАЦІЇ

У вступі обґрунтовується актуальність дисертаційного дослідження, визначаються об’єкт, предмет, мета, завдання, методологія дослідження; формулюються основні положення, що виносяться на захист, визначаються наукова новизна, теоретичне і практичне значення дослідження, особистий внесок автора.
У першому розділі ”Теорія, практика та педагогічні основи формування рухової функції молоді під час занять фізичною культурою і спортом” на основі доступної вітчизняної та зарубіжної літератури проведено вивчення та аналіз досліджень формування рухової функції людини в процесі навчання та спортивної діяльності, подається класифікація фізичних вправ відносно вектора гравітації, теоретично і практично обґрунтовано вплив різного рівня гравітаційного навантаження на дошкільнят, школярів та молодь; визначено чинники, що забезпечують резистентність організму в різних умовах гравітації. Розглянуто особливості рухової діяльності людей різних вікових груп та різного рівня фізичної підготовленості, розвитку моторики у дітей різних вікових груп та молоді, яка активно займається спортом, а також показано вплив різного рівня гравітаційного навантаження на стан фізичної підготовленості молоді.
Система національного виховання в умовах нашої держави визначається потребами суспільства у всебічній активізації інтелектуального, духовно-творчого потенціалу національних і загальнолюдських цінностей, необхідністю забезпечення єдності, спадкоємності, послідовності виховних впливів різних соціальних інститутів, а також постійного коректування навчально-виховного процесу.
Для формування гармонійно розвиненої людини повинні бути створені сприятливі умови у відповідності з її анатомо-фізіологічними та психічними особливостями. При цьому важливою умовою нормального розвитку дитини, а також однією з найважливіших форм життєдіяльності організму, який розвивається та росте, є рухова діяльність. Від режиму рухової активності багато в чому залежить розвиток моторики, фізичних якостей, стан здоров’я, працездатність, успішність засвоєння знань з різних предметів, настрій та довголіття людини.
Найкращих результатів у розвитку рухової активності молоді у кожному конкретному виді фізичної культури можна досягти при максимальному врахуванні індивідуальних рухових характеристик, соціально-психологічних факторів, морфо-функціональних здібностей організму. Це створює умови до самовизначення, самовиховання, саморозвитку й самореалізації молоді в різних видах фізкультурної діяльності. Самовизначення, як відомо, базується на відповідних нахилах і здібностях молодої людини до певного виду фізкультурної активності. А отже, арсенал засобів, методів і форм проведення різних видів фізичної культури настільки широкий і різноманітний, що дозволяє знайти адекватне вирішення використання їх у фізкультурній діяльності з урахуванням індивідуальних особливостей кожного. Головні принципи цієї стратегії полягають у відповідності змісту фізкультурної активності та її умов індивідуальному стану організму студента чи учня, гармонізації й оптимізації фізичного тренування, лібералізації фізкультурного виховання відповідно до особистих нахилів і здібностей молодої людини.
У зв'язку з цим пропонується нова система класифікації фізичних вправ залежно від фізичного впливу в гравітоніці: вправи в звичайних умовах гравітації, тобто природних, без застосування вантажу; вправи, які моделюють умови гіпогравітації, тобто в водному середовищі; вправи, які моделюють умови гіпергравітації, – з застосуванням вантажів обмеженої ваги й обов’язково розташованих в центрах мас біоланок тіла; вправи супергравітації – з застосуванням максимальних вагових навантажень, не розташованих в центрах мас біоланок, які носять локальний характер і розвивають окремі групи м’язів.
Гравітаційне тренування, порівняно з усіма іншими засобами і методами оздоровлення й атлетичного розвитку, полягає в системно-енергетичному підході до здоров’я людини, прагненні до більшої організованості та упорядкованості відомих фізичних взаємодій його організму з навколишнім середовищем, довільно регульованих таким чином на основі біоенергетичних критеріїв якості обміну між ними.
Застосування науково-обґрунтованої методології в фізичному вихованні та спорті надає можливість знайти найпростіший і найефективніший шлях досягнення достовірних відомостей, а також визначити місце й напрямки розвитку цієї галузі знань.
У другому розділі ”Онтогенез моторики та проблема удосконалення рухової функції молоді” розглядається онтогенез моторики та проблема удосконалення рухової функції молоді, даються загальні відомості про контингент обстежених, описані використані методики та організація досліджень. Робота виконувалася протягом 1990-2003 років у чотири етапи: 1-й етап – дослідження онтогенезу моторики організму школярів різних вікових груп і молоді; 2-й етап – аналіз стану здоров’я, фізичного розвитку школярів та молоді, а також рухової діяльності спортсменів з визначенням відсоткової квоти тактичного значення та ефективності основних технічних дій спортсменів різних вікових груп (дорослих, молодіжних, юніорських та юнацьких); 3-й етап – дослідження біомеханічних характеристик техніки рухових дій школярів різних вікових груп та молоді з урахуванням специфіки їх діяльності, тобто виконання вправ: а) в звичайних умовах; б) які моделюють умови гіпогравітації; в) які моделюють умови гіпергравітації; г) які моделюють умови супергравітації; 4-й етап – дослідження біомеханічних характеристик техніки рухових дій школярів різних вікових груп та молоді після загальнопідготовчого і спеціального періодів фізичної підготовки. Зареєстровано понад 50 біомеханічних характеристик.
Аналіз спеціальної літератури показує, що організм людини – це складна динамічна система, тому пропорції, співвідношення розмірів і мас тіла протягом життя постійно змінюються відповідно до закономірностей прояву генетичних механізмів її розвитку, а також під впливом зовнішнього середовища, техно-біосоціальних умов життя та вікових особливостей людей.
Слід зазначити, що фізичний розвиток людини змінюється протягом її життя постійно, але нерівномірно. Найбільші кількісні зміни спостерігаються в дитячому, підлітковому та юнацькому віці. У зв'язку з акселерацією прийнято вважати, що процес росту і розвитку організму закінчується у юнаків до 18 років, а у дівчат – до 16 років.
Рухові можливості у хлопців та дівчат розвиваються нерівномірно і виявляються по-різному, але приблизно однаково до періоду статевого дозрівання. Після періоду статевого дозрівання відбуваються помітні зміни в моториці дітей, які значно відрізняються у юнаків і дівчат. По-іншому відбувається розвиток систем і органів. Рухові досягнення юнаків продовжують рости, а у дівчат, якщо вони не тренуються, ріст результатів припиняється. Вік з 18 до 30 років вважається розквітом моторики, у цей час спортсмени досягають найкращих результатів майже в усіх видах спорту, а після 30 років починається зниження рухових можливостей.
Систематичні заняття спортом сприяють зміцненню здоров'я дітей, забезпеченню гармонійного фізичного розвитку, підвищенню працездатності організму та розширенню його функціональних можливостей, а тому необхідно постійно і всебічно розширювати об’єм рухової активності в режимі дня, домагаючись відведення для цих цілей у дошкільників 9-10 годин, у школярів 6-7 годин на добу, причому  50 % цього  часу  слід  займатися організованими фізкультурно-екскурсійними заходами. Такі вимоги випливають із ряду досліджень, які показують, що в більшості дітей рухова активність нижча реалізованого рівня.
Ставлячи і вирішуючи виховні й розвиваючі задачі, потрібно акцентувати увагу на особливостях фізичного розвитку кожного учня, тобто використовувати індивідуальний підхід до вирішення цього питання.
Для загальної оцінки фізичного розвитку школярів треба брати до уваги процес акселерації, який, на думку багатьох спеціалістів, змінився, починаючи з 50-х років, що призвело до скорочення процесу росту, дозрівання популяції й може розглядатися як краще пристосування до умов життя.
Усе вищесказане необхідно враховувати під час занять, планування навантажень у ході тренування з метою поліпшення процесу розвитку і формування росту, розширювати мережу різних спортивних організацій, товариств, охоплюючи всі прошарки населення особливо в шкільному віці: школярів і учнів різних вікових груп. 
У третьому розділі “Біомеханічні основи оволодіння координаційно складними системами рухів залежно від рівня фізичного розвитку, стану здоров’я, гравітаційного навантаження у дошкільнят, школярів різних вікових груп та молоді” показано, що проведені нами експерименти дозволили встановити необхідність врахування в сучасній організації фізичного виховання дітей анатомо-фізіологічних особливостей розвитку як окремих органів і систем, так і всього організму в цілому. Відомо, що кожний віковий період дітей та підлітків має свою специфіку розвитку. Характерними показниками фізичного розвитку дітей можна вважати: зріст, вагу, окружність грудей, стан кісткової, м’язової систем та внутрішніх органів, а також рівень фізичної підготовленості.
З отриманих даних випливає: щоденні фізичні навантаження, адекватні функціональним можливостям дитячого організму, сприятливо впливають на фізичний розвиток і рухову підготовленість школярів, підвищують функціональні можливості серцево-судинної системи. 
Результати експериментальних досліджень свідчать, що програми застосувань фізичних вправ необхідно будувати залежно від вікових й індивідуальних особливостей школярів. Об’єм та інтенсивність навантажень слід співвідносити з рівнем їх фізичної підготовленості.
Аналіз спеціальної літератури та узагальнення передового досвіду практичної роботи провідних спеціалістів дали змогу зробити висновок про те, що програми рухового тестування в процесі спортивного відбору дітей повинні відповідати специфічним, вибірково-диференційним особливостям даного виду спорту. На наш погляд, дотримання вказаних положень дозволить більш об’єктивно діагностувати окремі види спортивного відбору дітей та ефективніше вирішувати завдання, спрямовані на подальшу модернізацію програм тренувального процесу й усунення недоліків фізичної підготовленості спортсменів.
У педагогічному процесі розвитку рухових якостей юних спортсменів, спрямованому на підвищення рівня їх фізичної підготовленості, необхідно враховувати діагностичний статус фізичних, анатомо-фізіологічних, психологічних, соціальних детермінантів їх розвитку.
Реалізація завдань розвитку рухових якостей повинна відповідати руховим можливостям, віковим та статевим особливостям дітей підліткового віку. Пріоритетними напрямками розвитку рухових якостей дітей цього віку повинні бути застосування комплексів вправ у такій послідовності: швидкість, спритність, гнучкість, витривалість та її види, сила та її різновиди.
Перед виконанням фізичних вправ необхідно враховувати такі основні умови та рекомендації: визначити рівень рухового розвитку школярів на основі факторів діагностичного статусу; визначити комплекс методів тестування для діагностики моторики дітей; здійснити підбір засобів та методів вибіркової спрямованості; реалізувати дидактичні принципи та створити сприятливі умови для навчання й тренування; під час виконання фізичних вправ стимулювати дітей до свідомої, активної участі; у процесі розвитку фізичних якостей, формуванні рухових умінь та навичок широко використовувати ігрові методи навчання.
На основі проведених досліджень встановлено, що річний відсотковий приріст розвитку рухових якостей школярів від 12 до 13 років становив: швидкості – 5,8 %; витривалості – 8,5 %; гнучкості – (-9,8 %); сили – 20,0 %; спритності – 5,6 %, швидкісно-силових якостей – 9,3 %. Річний відсотковий приріст розвитку рухових якостей хлопців від 13 до 14 років становив: швидкості – 6,1 %; витривалості – 8,7 %; гнучкості – 18,7 %; сили – 40,8 %; спритності – 3,1 %.; швидкісно-силових якостей – 8,5 %. Дворічний кумулятивний вплив на час тестування хлопців від 12 до 14 років мав такий відсотковий приріст рухових якостей: швидкості – 11,8 %; витривалості – 7,6 %; гнучкості – 7,0 %; сили – 69,1 %; спритності – 8,5 %; швидкісно-силових якостей – 18,6 % .
Відповідно до кількості значних кореляційних залежностей був визначений відсотковий внесок показника рухових якостей в загальний стан фізичної підготовленості школярів 12-14 років. У 12 років місця відсоткового внеску розподілилися таким чином: 1 місце – спритність (28,6 %); 2-3 місця – витривалість і швидкісно-силові якості (по 21,4 %); 4-5 місця – швидкість і сила (по 14,3 %); 
6 місце – гнучкість (0 %). У 13 років цей відсотковий внесок мав такий розподіл: 1 місце – швидкість (28,6 %); 2-3 місця – сила і спритність (по 21,4 %); 4-5 місця – витривалість, швидкісно-силові якості (по 14,3 %); 6 місце – гнучкість (0 %). У 14 років спостерігався такий розподіл відсоткового внеску показників прояву рухових якостей в загальну фізичну підготовленість: 1 місце – швидкісно-силові якості (37,5 %); 2 місце – витривалість (25,0 %); 3-5 місця – швидкість, сила, спритність (по 12,5 %); 6 місце – гнучкість (0 %).
Аналіз результатів тестування свідчить, що школярі старшої вікової групи (як міської, так і сільської школи) мають значні відставання в фізичній підготовленості за стандартними показниками державних тестів. Так, юнаки старших класів у віці 15, 16, 17 років здатні за індивідуальною оцінкою державних тестів набрати 28-34 бали, що вважається середнім рівнем фізичної підготовленості, а за якістю – “задовільно”. У юнаків досліджуваних шкіл спостерігається помітне відставання у виконанні тестових завдань, що визначають стан розвитку витривалості, гнучкості та у віці 15 років – витривалості.
Порівняльний аналіз показників окремих видів тестування свідчить про деяку перевагу юнаків сільської школи у виконанні вправ на силу, а міських – на швидкість, що зумовлюється, на наш погляд, умовами життя, трудової діяльності школярів міста й села (Б.М. Мицкан, Е.С. Вільчковський, Т.Ю. Круцевич та інші).
Експериментальні дослідження підтверджують результати інших авторів і думку відносно доцільності розробки тестів для школярів, адекватних їх фізичній підготовленості. З метою підвищення рівня фізичної підготовленості юнаків старшої вікової групи доцільно рекомендувати на уроках фізичної культури приділяти більше уваги розвитку витривалості, спритності, деяких видів силової підготовленості та швидкісних здібностей. Значний інтерес до вивчення цього питання пов’язаний головним чином з пошуками раціональних шляхів управління фізкультурною та спортивною діяльністю молоді.
Динаміка розвитку фізичних якостей у студентів за 3-річний період навчання у вищому навчальному закладі (коли у них є обов’язкові заняття фізкультурою) має нелінійний характер. Найвищий приріст показників фізичної підготовленості спостерігається на І курсі. На ІІ і ІІІ темпи зростання значно знижуються. 
Рівень загальної фізичної підготовленості студентів значно залежить від її вихідного рівня (до початку занять у вищому навчальному закладі). Аналіз результатів досліджень засвідчує, що двох годин на тиждень, відведених на заняття фізичною культурою у вищих навчальних закладах, недостатньо для досягнення оптимального рівня підготовленості, яка обумовлює успішне виконання державних тестів. Тому заняття з фізичної культури повинні мати більшу освітню та інструктивну спрямованість, що допоможе студентам у домашніх умовах самостійно виконувати фізичні вправи і цим підвищувати свою фізичну підготовленість.
Рівень вимог до фізичної підготовленості студентів останнім часом значно зріс. Нові більш складні задачі у фізичному вихованні й сучасному спорті вищих досягнень вимагають поглибленого вивчення чинників, що впливають на оволодіння різноманітними рухами, визначення важливості їх застосування для представників різних видів спорту. Тому необхідно глибоко, різнобічно досліджувати функціональні й морфологічні особливості спортсменів, розробляти модельні характеристики, обґрунтовувати нормативні показники особливостей статури спортсменів різного віку та їх спеціалізації.
За допомогою методів антропометрії вивчалися основні параметри статури спортсменів чотирьох вікових груп: юнаків, юніорів, молоді та дорослих. Отримані дані дозволили визначити найбільш характерні відмітні риси статури спортсменів кожної з вікових груп, послідовно в усіх вікових групах простежити природну динаміку розвитку рухових можливостей спортсменів щодо їхнього віку. Аналіз цих результатів показує, що волейболісти юнацької групи за багатьма параметрами значно поступаються спортсменам юніорської групи і лише за деякими наближаються до них. Волейболісти юніорської групи наближаються до спортсменів молодіжної групи, а за деякими навіть перевершують їх.
Обстеженню в дослідженнях піддавалися: суглобні екскурсії нижніх кінцівок, точність попадання м'ячем у визначену зону ігрового майданчика з конкретного місця подачі.  При цьому контролювалися можливості моторики спортсменів різного віку, враховувалися визначені інтервали часу і здатність до самооцінки біодинамічних характеристик окремих рухів. Аналіз отриманих даних дозволяє зробити висновок, що навчання техніці ударних рухів необхідно розглядати як складний динамічний процес, основні рушійні сили якого визначаються наявністю діалектичних протиріч між руховими завданнями, поставленими перед спортсменами, та їхніми руховими можливостями, зумовленими віковими особливостями організму. Для успішного вирішення цих протиріч необхідно застосовувати методику з урахуванням як групових, так й індивідуальних вікових особливостей спортсменів. Виявлені особливості моторики дають підстави вважати, що в методиці навчання слід враховувати не тільки групові розбіжності, але й індивідуальні.
Згідно з запропонованою нами класифікацією (гравітаційного навантаження), організм спортсменів, які займаються різними видами спорту, отримує різні види навантаження і по-різному на них реагує. Тривалий час занять цими вправами впливає на будову тіла, формування постави, фізичний розвиток, стан здоров’я і досягнення певного результату в обраному виді спорту. Фізичні вправи, які виконують спортсмени, а також молодь, що не займається спортом, було розподілено на чотири групи. До першої групи віднесено вправи, які виконують спортсмени в природних умовах гравітації (на повітрі без застосування вантажу чи інших снарядів, еспандерів тощо). В основному ці вправи виконують спортсмени, що займаються легкою атлетикою. Однак виняток становлять ті, хто працює зі снарядами (спортивна та художня гімнастика, спортивні ігри тощо). 
Другу групу вправ рекомендуємо виконувати в умовах гіпогравітації, тобто у водному середовищі. На нашу думку, ці вправи доцільно виконувати плавцям, які тривалий час проводять тренування у воді.
Третю групу становлять вправи, які виконують спортсмени в умовах гіпергравітації, тобто з застосуванням гіпергравітаційного костюма, в якому по центрах біоланок розташовані вантажі, пропорційні масі кожної біоланки відносно маси всього тіла. До них також були віднесені вправи, що входять до першої групи, лише з додатковим навантаженням. Обов’язковою умовою вправ цієї групи є те, що біомеханічна структура рухів при виконанні їх в природних умовах повинна співпадати з тією ж біомеханічною структурою, яка спостерігається при виконанні цих вправ спортсменами в гіпергравітаційних костюмах.
До четвертої групи увійшли вправи, які виконуються в умовах супергравітації. Вони рекомендуються спортсменам, які займаються важкою атлетикою, атлетичною гімнастикою. Сюди ж відносимо легкоатлетичні види з застосуванням снарядів (метання, штовхання тощо). Таким чином, ця група вправ рекомендується спортсменам, які застосовують максимальні зусилля. Зауважимо, що зазначені навантаження на опорно-руховий апарат, як правило, не розташовані в центрах біоланок, а тому йдеться про розвиток не всіх, а окремої групи м’язів кінцівок  та формування правильної постави.
Отримані нами дані свідчать, що систематичні й регулярні заняття фізичною культурою і спортом позитивно впливають на поставу людини при виконанні вправ з будь-яким рівнем гравітаційного навантаження в порівнянні з тими, хто їх не виконує. Серед спортсменів, які тренуються з різним рівнем гравітаційного навантаження, найкращі показники середньої (Асер.) і максимальної (Аmax) амплітуди коливань ЗЦМ як у фронтальній, так і в сагітальній площинах, зареєстровані у тих, що відносяться до групи з супергравітаційним навантаженням. Їх показники за всіма характеристиками найкращі й дорівнюють таким значенням: Асер. по осі Х – 2,07  0,22 мм; Аmax по осі Х – 11,3  1,84 мм;  Асер. по осі Y – 2,54  0,41 мм; Аmax по осі Y – 10,84  1,73 мм.
За деякими показниками ті, хто тренується в умовах гіпогравітації, не набагато відстають від спортсменів групи з супергравітаційним навантаженням і мають добрі показники, які теж значно перевищують групу молоді, що не займається регулярно фізичною культурою та спортом і має такі показники: Асер. по осі Х – 2,66  0,36 мм; Аmax по осі Х – 15,03  1,81 мм;  Асер. по осі Y – 3,37  0,71 мм; Аmax по осі Y – 19,3  3,21 мм. За одними показниками (Асер. х, Асер. у) вони майже однакові, за іншими значно гірші (Аmax х, Аmax у) й мають відповідні значення: Асер. по осі Х – 2,9  0,56 мм; Аmax по осі Х – 18,21  3,41 мм;  Асер. по осі Y – 3,67  0,32 мм; Аmax по осі Y – 30,04  2,09 мм. У молоді, яка не займається спортом, найгірші показники: Асер. по осі Х – 3,44  0,78 мм; Аmax по осі Х – 30,67  3,67 мм;  Асер. по осі Y – 4,04  1,0 мм; Аmax по осі Y – 34,03  2,7 мм.
Можна відзначити, що найкращі показники мають спортсмени, які тренуються в умовах супергравітації. Зауважимо, що заняття з супергравітаційним навантаженням потребує певної підготовки і зрілості (в віковому розумінні) організму та відсутності захворювань чи вад в опорно-руховому апараті; цей вид супергравітаційного навантаження має високий ступінь травматизму, що дуже небезпечно для здоров’я молоді.
Позитивний вплив на організм молоді має заняття видами спорту з гіпогравітаційними навантаженнями, тобто у водному середовищі.
Фахівці особливо рекомендують займатись аквааеробікою, плаванням та вправами у воді людям з захворюваннями й відхиленнями, особливо в опорно-руховому апараті, не допускаючи фізичних перевантажень. З упевненістю можна сказати, що аквааеробіка та плавання рекомендуються всім без винятку, оскільки вони позитивно впливають на всі органи й функціональні системи людського організму. Це стосується й всебічного розвитку молоді, фізичних якостей, загальної витривалості, а особливо досягнення високих результатів у спортивних іграх, легкоатлетичних локомоціях, де на перше місце висуваються техніка рухів і силові якості. Тому спортсменам цих видів спорту найдоцільнішим буде заняття в гіпергравітаційному костюмі, тобто в умовах гіпергравітації.
Четвертий розділ “Удосконалення біодинамічної структури рухової дії в процесі фізичної підготовки молоді” розкриває біомеханічні основи методики формування рухів у процесі навчання й тренування молоді, оптимізацію засобів гравітаційного тренування в навчанні молоді координаційно-складним технічним діям, педагогічний контроль стану скелетних м’язів у молоді при гравітаційному тренуванні.
Суть запропонованої методики полягає в тому, що при розвитку сили всіх основних скелетних м'язів людини варто використовувати філогенетично й онтогенетично сформовані в організмі реакції м’язової системи на природне поле сили тяжіння, зумовлене постійною дією сил гравітації. Вона заснована на використанні додаткового опору скороченню працюючих м'язів‚ проте маса кожного обтяження розподіляється між відповідними м’язовими групами. Якщо мова йде про збереження складної координаційної структури певної рухової навички, то обтяження необхідно розташовувати в зоні центрів мас біоланцюгів тіла, оскільки саме в цих точках прикладені рівнодіючі сил тяги груп м'язів, що призводять до рухів біоланцюги; у цих точках прикладені рівнодіючі сил гравітації біоланцюгів. 
Таким чином, якщо додаткові обтяження розташувати в зоні центрів мас біоланцюгів, а розмір кожного з них дозувати в певному співвідношенні з масами біоланцюгів маси всього тіла й відповідно розміру всього обтяження, то можна домогтися, щоб тіло людини знаходилося в природному полі сили тяжіння, тільки збільшеному за модулем. Ці умови можна вважати наближеними до гіпергравітаційних навантажень, при яких на тіло людини діє та ж сила тяжіння, яка своїм вектором спрямована до центру Землі, перевищуючи природні сили за модулем. При цьому навантаження одержують абсолютно всі групи м'язів людини, причому це навантаження природне.  Вантажі на біоланцюгах можуть бути закріплені різноманітними засобами. Ми пропонуємо варіант спеціального костюма з гніздами для вантажів, які можуть бути виготовлені з тонких металевих смуг, обгорнутих сирою гумою, різноманітної маси. Спортсмен, одягнений в такий костюм, може виконувати будь-яку спеціальну вправу. Виконуючи її з обтяженнями, він не порушує біокінематичну структуру рухів і в той же час створює підвищене навантаження на всі м'язові групи. Тренуючись спочатку в такому костюмі, він потім виконує необхідну вправу без обтяження. Як правило, в такому випадку спортсмен досягає більш високих результатів при контрольному тестуванні. Цей засіб достатньо універсальний, його можна застосовувати не тільки для розвитку силових можливостей, але й конкретно для удосконалення біодинамічної структури техніки в багатьох складнокоординаційних вправах, спортивних іграх, гімнастиці, акробатиці, боксі, фехтуванні тощо.
З метою експериментальної перевірки запропонованої методики гравітаційного тренування волейболістів було проведено спеціальне дослідження за участю спортсменів різних вікових груп, у якому брали участь чотири вікові групи: юнаки 15-16 років (7 чол.), юніори 17-18 років (14 чол.), молодь до 20 років 
(14 чол.), чоловіки 21 року й старші (15 чол.). 
Результати тренування чоловічої групи волейболістів з використанням засобів спрямованої зміни гравітаційних взаємодій позначались на зміні біодинамічних характеристик опорних реакцій. Так, зокрема, у спортсменів спостерігалося незначне збільшення (0,79 %) вимірюваних показників вертикальної складової реакції опори при виконанні подач і зменшення показників при виконанні прийому та передачі м’яча знизу і зверху (в середньому на 4,5-5,2 %). У той же час у них значно зросли динамічні показники опорних реакцій відносно сагітальної складової при виконанні прийому та передачі м’яча знизу і зверху (в середньому на 23,4 % і на 88,5 %) і незначно збільшилися ці ж показники при виконанні подач (в середньому на 1,06 %). Щодо фронтальної складової вимірювані показники зменшилися при виконанні подачі (на 15,7 %) і збільшилися при прийомі та передачі м’яча знизу і зверху (відповідно на 38,8 % і 61,7 %). Вертикальна складових опорних реакцій залишилася без змін при прийомі та передачі м’яча знизу і збільшувалася на 3,9 % при виконанні подач. Однак вона ж зменшувалася при прийомі та передачі м’яча зверху (у середньому на 2,6 %).
Аналіз отриманих даних біодинамічних характеристик при виконанні впливу застосовуваних засобів на зміну структури опорних реакцій такого технічного прийому, як блокування, свідчать про недостовірні  зміни (Р>0,05) у системі рухових дій у юнацькій групі волейболістів (зменшення показників від –1,52 % до +16,6 %). Також без змін залишилося значення максимальної вертикальної силової складової (Fmax). Середній відсотковий приріст змін усіх показників у них мав негативне значення (0,29 %). Порівняльний аналіз безпосереднього термінового впливу засобів гіпергравітаційного тренування на біодинамічні й тимчасові характеристики кожної досліджуваної технічної дії спортсменів дозволяє зробити висновок, що під впливом використання гіпергравітаційного костюма у волейболістів збільшуються силові показники опорних взаємодій, практично не змінюється геометрія рухів і трохи знижуються характеристики тимчасової структури виконуваних прийомів.
Кореляційні залежності характеристик опорних реакцій у волейболістів різних вікових груп при виконанні прийому та передачі м’яча знизу як у природних умовах, так і в умовах гіпергравітації, мали приблизно рівну кількість значеннєвих коефіцієнтів. Відсотковий вклад кожного показника в результат виконання технічної дії знаходився при цьому у приблизно рівних співвідношеннях (від 16,6 % до 33,3 %). У юнацькій групі найбільша залежність між показниками спостерігалася для результатів, вимірюваних щодо вертикальної осі (Fz – Fmax) (r=0,983-0,999), а також між силовими складовими опорних реакцій, вироблених у фронтальній і сагітальній площинах в умовах гіпергравітації (r=0,968). У природних умовах ці ж показники корелювали з  від’ємним зв’язком (r= –0,881).
Аналіз кореляційних таблиць залежностей вимірюваних характеристик волейболістів різних вікових груп при виконанні нападаючого удару дозволяє зробити висновок, що в умовах гіпергравітації кількість значних кореляційних взаємозв’язків біодинамічної структури виконання досліджуваної дії зростає в порівнянні з природними умовами. Однак відсотковий вклад окремих характеристик у результат виконання нападаючого удару у волейболістів різних вікових груп мав свої особливості, відповідно: 1) від 4,2 до 6,3 %; 2) від 6,3 до 12,5 %; 3) від 12,5 до 14,6 %. При виконанні блокування м’яча у волейболістів різних вікових груп спостерігався приблизно однаковий розподіл біомеханічних характеристик у порівнянні з такими ж показниками, зафіксованими в них же при виконанні нападаючого удару. У гіпергравітаційних умовах у спортсменів спостерігалися три діапазони біомеханічних характеристик у результаті виконання рухової дії: 1) 4,5-7,6 %; 2) 7,6-10,6 %; 3) 10,6-12,1 %. У природних умовах – чотири діапазони: 1) 4,4-6,6 %; 2) 6,6-8,9 %; 3) 11,1-13,3 %; 4) 13,3-15,5 %. Верхня межа в гіпергравітаційних умовах (12,1 %) була трохи нижчою, ніж у природних умовах (15,5 %).
Для більш об’єктивного визначення впливу засобів гравітаційного тренування, зокрема, гіпергравітаційного костюма на координаційну структуру рухів волейболістів, була проведена спеціальна серія досліджень з використанням методу стабілографії. З цією метою в усіх експериментальних вікових групах досліджувалися частотно-амплітудні характеристики коливань тіла спортсменів, що знаходяться у вертикальній позі при виконанні блокування, подачі м’яча зверху, передачі м’яча знизу і зверху, нападаючого удару (динамічна стійкість), а також в умовах застосування стандартної проби Ромберга й ігрової стійки (статична стійкість).
Досліджувані стабілографічні характеристики в досліджуваних умовах мали таке відсоткове збільшення: Асер.(х) – від 14,56 до 59,07 %; fсер.(х) – від -11,43 до -59,07 %; Аmax(x) – (у юніорській групі). Максимальна амплітуда коливань ЗЦМ тіла зменшилася на 3,27 % у юнацькій, молодіжній, а в чоловічій групі вона збільшилася від 6,52 до 61,11 %; t(х) – зменшилося в юнацькій і чоловічій групах на 3,33 % і на 24,0 %, у юніорській і молодіжній – збільшилося на 93,63 % і на 47,37 %. У юнацькій, юніорській і молодіжній групах спостерігався від’ємний приріст Асер.(у) від 0,44 до 20,56 %, у чоловічій групі зареєстрований додатній приріст цього показника в середньому на 18,12 %. Було також зареєстроване зменшення приросту fсер.(у) від 21,57 до 73,96 % у всіх групах. У юнацькій і чоловічій групах відзначався також позитивний приріст Аmax(у) від 5,94 до 38,17 %, у чоловічій – на -33,87 %. У всіх інших групах спостерігався негативний приріст значення цього параметра від 14,08 до 28,49 %. t(у) збільшилося в юнацькій і юніорській групах відповідно на 42,1 % і на 120,0 %, у молодіжній і чоловічій – зменшилося на 20,0 % і 51 %. fсер. мала негативний відсотковий приріст вимірюваних значень у всіх вікових групах від 7,5 до 67,89 %. Асер. у юніорській групі зменшилася на 8,26 %, у всіх інших – мала збільшення від 6,39 до 52,83 %. При збереженні динамічної стійкості тіла волейболістів різного віку, при виконанні передачі м’яча знизу в умовах гіпергравітації спостерігався відсотковий приріст значень вимірюваних стабілографічних характеристик у сагітальній і фронтальній площинах. Внесок Асер.(х) збільшується від 23,04 до 86,57 %; fсер.(х) – від -16,13 до -63,18 %.
При виконанні передачі м’яча зверху волейболістами різного віку в природних умовах і в умовах гіпергравітації вимірювані стабілографічні характеристики мали також визначені відсоткові прирости своїх показників: Асер.(х) збільшувалася від 6,56 до 81,92 %; fср.(х) – від -17,85 до -35,7 %. У юніорській і молодіжній групах максимальна амплітуда коливань ЗЦМ Аmax(x) тіла зменшилася на 1,48 % і на 
14,98 %, у юнацькій і чоловічій групах – збільшилася від 12,04 до 17,69 %; 
t(х) зменшилося в молодіжній і чоловічій групах на 11,76 % і на 11,11 % відповідно, у юнацькій і юніорській – збільшилося на 26,31 % і на 17,64 %; у всіх вікових групах спостерігався  позитивний приріст показників Асер.(у) – від 2,32 до 54,54 %; fсер.(у) помітне зменшення приросту від 53,88 до 9,09 %. У юнацькій, молодіжній і чоловічій групах відзначався позитивний приріст показників Аmax(у) від 21,57 до 117,6 %, у юніорській – зменшення приросту на 13,81 %. t(у) збільшилося у всіх групах від 1,51 до 85,71 %; fсер мала негативне відсоткове відношення у всіх вікових групах від 3,47 до 45,62 %. У юніорській групі – зменшилося значення на 8,96 %, у всіх інших цей показник мав збільшення від 7,51 до 39,46 %.
При виконанні нападаючого удару волейболістами різного віку в природних умовах і в умовах гіпергравітації було зареєстровано, що досліджувані стабілографічні характеристики в сагітальній і фронтальній площинах також виявляли визначену тенденцію до відсоткового приросту значень досліджуваних показників. Асер.(х) збільшувалася від 8,8 до 27,23 %; fсер.(х) у молодіжній групі мала позитивний приріст на 18,41 %, в усіх інших випробовуваних також було помітне зниження цих показників від 35,92 до 48,1 %.
При виконанні проби Ромберга волейболістами різного віку в природних умовах і в умовах гіпергравітації статична стійкість у сагітальній і фронтальній площинах також характеризувалася визначеною динамікою координаційної структурної стійкості тіла спортсменів.
З метою з’ясування форми і характеру залежностей між частотно-амплітудними характеристиками коливань ЗЦМ тіла спортсменів і визначенням їхнього відсоткового вкладу в збереження координаційної структури динамічної й статичної стійкості використовувався кореляційний аналіз. З досліджень випливає, що визначальним фактором формування у волейболістів різного віку високого рівня їхньої технічної майстерності є досягнення ними відповідних біодинамічних показників моторики. Як доведено експериментально, засоби гравітаційного тренування є досить ефективними стимулами для інтенсифікації процесу формування в спортсменів необхідної біодинамічної структури технічних дій. На відміну від інших засобів силової підготовки волейболістів, використаний в експерименті й у тренувальних іграх гіпергравітаційний костюм не впливає деструктивно на кінематику та динаміку дій спортсменів. Фактично в тренуванні він не змінює координаційну структуру дій, тільки трохи змінює їхні силові компоненти, причому не за вектором та іншими біодинамічними параметрами, а тільки за модулем.
Особливо наочно це видно на отриманих в експерименті тензодіаграмах. Аналіз частотно-амплітудних характеристик коливань ЗЦМ при виконанні досліджуваних дій у костюмі й без нього також показує наявність несуттєвих розходжень у координаційній структурі прийнятих волейболістами поз і положень тіла. Таким чином, можна прийти до висновку, що пропоновані засоби (спеціальні вправи і гіпергравітаційний костюм) не порушують складну систему керування рухами у волейболістів, створюють для їхньої м’язової системи досить значне силове навантаження, що дозволяє сподіватися на позитивний вплив запропонованої методики й нові можливості засобів гравітаційної та силової підготовки спортсменів високої кваліфікації.
Отримані дані свідчать про те, що найбільш високих результатів засоби гравітаційного тренування дозволяють домогтися в силовій підготовці волейболістів старших вікових груп. Досліди показали, що найбільшого ефекту в тренуванні волейболістів молодших вікових груп можна досягти при індивідуалізації тренувального процесу спортсменів з обов’язковим урахуванням сформованої у них геометрії мас тіла. Вважаємо, що такий напрямок досліджень може бути наступним етапом модернізації методики спеціальної силової підготовки спортсменів.
Підсумки виконання спеціальних експериментів, спрямованих на контроль за станом кісткових м’язів волейболістів в умовах гравітаційного тренування, підтвердили раніше висунуту гіпотезу про можливості вибіркового й ефективного впливу запропонованих засобів на м’язову систему спортсменів високої кваліфікації. Практично це виявилося в тому, що у досліджуваних м’язах волейболістів усіх експериментальних вікових груп під впливом гравітаційного тренування відбулися позитивні зміни щодо підвищення їх біодинамічного потенціалу. Зокрема, збільшення й зниження твердості до оптимального рівня демпферності цих м’язів, які більшою мірою, ніж інші, відповідальні за реалізацію фінальної фази кожного з усіх досліджуваних зразків рухових дій.
У п’ятому розділі “Обґрунтування дидактичної системи формування рухової функції молоді в практичній діяльності” розкрито моделювання розвитку рухової функції молоді в процесі занять фізичною культурою та спортом, розглянуто ефективність запропонованої методики впливу гравітаційного навантаження на стан здоров’я, фізичний розвиток, формування ефективних структур рухових дій молоді в процесі навчання й тренування, а також на показники частоти серцевих скорочень спортсменів різних вікових груп.
Пошук цільових засобів вирішення рухових завдань реалізується в широкій зоні: від системи евристичного орієнтування (сукупність відбірних і регулятивних правил, способів розробки рішень) до алгоритмів (сукупність технологічних операцій, їх послідовність). Згідно з запропонованою класифікацією (звичайні – природні умови гравітації, гіпогравітації, гіпергравітації та супергравітації), вплив вправ, виконуваних у таких умовах, різний. У зв’язку з цим треба чітко визначити конкретну мету і завдання для тієї чи іншої людини, пропонувати молоді займатись тими видами, які відповідають рішенням цих завдань, оскільки вправи з різним рівнем гравітаційного навантаження по-різному впливають на людину.
Рухова діяльність людей, що займаються фізичною культурою та спортом, є комплексом рухів, операцій (автоматизований компонент дії), які реалізуються в процесі вирішення певних завдань, характеризується біомеханічними параметрами, а також енергетичними затратами. Сукупність рухів може бути відносно простою (ряд послідовних дій, операцій) і ускладненою (комплекс взаємопов’язаних систем руху). Необхідно виділити три групи чинників, які визначають діяльність спортсмена при вирішенні рухового завдання. Перша група пов’язана з технікою рухової дії, друга – з середовищем, в якому він реалізує свою діяльність, третя є сукупністю морфофункційних якостей. Рухова дія спортсмена є процесом, підпорядкованим загальним закономірностям прийняття суб’єктом рішення про те, що він повинен робити, як і для чого.
Проведені нами дослідження свідчать, що застосування фізичних вправ з різним рівнем гравітаційного навантаження викликають під час занять фізкультурою або спортом чотири різних види їх впливу на формування й удосконалення рухової функції, а також удосконалення технічної підготовки спортсменів (рис. 1).
Тож заняття фізичною культурою мають позитивний приріст показників амплітудно-частотних характеристик коливань ЗЦМ тіла у студентської молоді порівняно з тими, хто не займається взагалі. Ці показники характеризують підвищення м’язового тонусу, покращення постави й статури тіла.
Заняття плаванням позитивно впливають на стан м’язової системи тіла людини навіть порівняно з тими, хто займається фізичною культурою в звичайних природних умовах. Усі показники набагато кращі в студентів-плавців, за всіма отримуємо різницю статистично достовірну. При зіставленні цих показників з показниками студентської молоді, яка не займається фізичною культурою взагалі, матимемо значно більший відсоток покращань.
Встановлено також, що студентська молодь, яка займається спортом в умовах гіпергравітаційного навантаження, має кращі показники стану м’язової системи статури тіла порівняно зі студентами, які займаються в звичайних (природних) умовах за всіма показниками.

Рис. 1. Статистичні показники коливань ЗЦМ тіла випробуваних: 
1 – звичайні (природні) умови гравітації;
2 – умови гіпогравітації;
3 – умови гіпергравітації;
4 – умови супергравітації.

Математичний аналіз статистичних показників, отриманих при виконанні вправ в умовах супергравітації, у порівнянні з показниками тих же характеристик студентів, які займаються регулярно фізичною культурою в звичайних умовах, показує, що розвиток м’язової системи позитивно впливає на поставу значно більше, ніж будь-які інші чинники. Але, як уже було зазначено раніше, під час занять різними видами спорту з супергравітаційним навантаженням особливу увагу слід звертати на попередню фізичну підготовку, вікову зрілість та відсутність вад в опорно-руховому апараті.
Головною метою наступного етапу досліджень було вивчення впливу занять фізичною культурою в природних умовах, виконання фізичних вправ з різним рівнем гравітаційного навантаження на серцево-судинну систему молоді порівняно з тими студентами, які регулярно не займаються фізичною культурою або спортом (рис. 2, 3). У дослідженнях брали участь ті ж обстежувані, що й у попередньому етапі експерименту, тобто студентська молодь і спортсмени, які регулярно займаються в умовах гіпогравітації, гіпергравітації та супергравітації.
З отриманих даних видно, що застосування гіпергравітаційного костюма позитивно впливає на здоров’я (за показниками ЧСС), розвиток м’язової системи та рухових якостей, а також на покращення частотно-амплітудних показників коливань ЗЦМ тіла спортсменів.

Рис. 2. Показники ЧСС у молоді, яка займається та не займається фізичною культурою: 
1 – показники ЧСС у стані спокою;  2 – показники ЧСС до тренування;  
3 – показники ЧСС через 15 хвилин від початку заняття;  4 – показники ЧСС через 45 хвилин від початку заняття;  5 – показники ЧСС через 60 хвилин від початку заняття;  6 – показники ЧСС одразу після закінчення тренування.

Рис. 3. Статистичні показники коефіцієнта потужності ЧСС у молоді:  
1 – молодь, яка не займається фізичною культурою чи спортом;  2 – молодь, яка займається фізичною культурою чи спортом (природні умови гравітації);  3 – гіпогравітація;  4 – гіпергравітація;  5 – супергравітація.

Слід також вважати, що на всіх заняттях треба підвищувати рівень інтересу й мотивації молоді до систематичних занять фізкультурою та спортом: на кожному з них подавати теоретичні відомості про вплив фізичних вправ на покращення постави, фізичний розвиток, удосконалення рухових якостей та зміцнення здоров’я молоді.
Таким чином, гіпотеза про ефективність обґрунтованої дидактичної системи формування рухової функції з урахуванням гравітаційного навантаження підтверджена.

ВИСНОВКИ 

Здобуті в процесі дослідження результати дають підстави для таких загальних висновків:
1.	Навчання рухам треба розглядати як процес передачі знань про рухи й формування спеціальних навичок, що відображають руховий досвід попередніх поколінь. У дидактиці цей процес розглядають як взаємодію діяльності вчителя-тренера й учня, спрямований на придбання нових знань, умінь і навичок, а також на розвиток розумових і духовних цінностей. Навчання – це характерна діяльність педагога-тренера; навчання, тренування – основа діяльності того, кого навчають. Ці дві сторони одного процесу нерозривно пов’язані між собою і відбуваються практично одночасно.
2.	Головні складові педагогічного процесу – це розвивальний та виховний характер навчання. Розвивальний характер навчання базується на глибокому взаємозв’язку розумового і фізичного розвитку та змісту навчання. Недотримання цієї закономірності в практиці фізичної культури знижує ефективність тренувального впливу, негативно впливає на стан здоров’я, розвиток функції окремих систем організму та фізичну підготовленість. Обов’язково треба знати й враховувати вікові та індивідуальні закономірності розвитку різних функціональних систем і організму в цілому. Якщо тренер-педагог володіє такими знаннями, то він може програмувати навчально-тренувальний процес розвиваючого характеру, не порушуючи при цьому закономірностей навчання. 
Виховний характер навчання в педагогічному процесі полягає в формуванні позитивних якостей молоді з застосуванням засобів фізичної культури та спорту, тобто свідомої дисципліни, наполегливості, мужності, активності, ініціативності, чесності й справедливості, уміння діяти в колективі тощо.
3.	Протягом життя людини під впливом багатьох факторів формуються рухові дії й процес їх формування може мати різний характер. Оптимізація його досягається в умовах раціонально побудованого навчання. Внутрішню логіку процесу утворення й удосконалення рухової дії в таких умовах прийнято розглядати як послідовний перехід від знань та уявлень про дію до вміння виконати її, а потім – від уміння до навички. Можливість навчитись раціональним руховим діям (як і будь-яким іншим розумовим діям) залежить від набуття правильних знань про сутність, правила та умови їх виконання, але перетворення знань у дію може відбутися лише на основі його практичного здійснення.
4.	Гравітаційне тренування порівняно з усіма іншими засобами, методами оздоровлення й атлетичного розвитку особистості полягає в системно-енергетичному підході до здоров’я людини, прагненні до більшої організованості та упорядкованості відомих функціональних взаємодій його організму з навколишнім середовищем, довільно регульованих таким чином на основі біоенергетичних критеріїв якості обміну між ними.
5.	В умовах різного впливу гравітаційного навантаження хребет є основною твердою опорою тулуба й відіграє головну роль в підтримці та збереженні вертикальної пози людини, що пов’язано з антигравітаційною роботою кожного з елементів хребта.
Аналіз літературних джерел, а також наші дослідження, дозволяють констатувати той факт, що статика людини характеризується вертикальним положенням тіла в просторі, визначаючи його поставу. Вважається, що в процесі морфологічного розвитку період життя людини від 6 до 25 років є найвідповідальнішим у формуванні правильної постави. Вона залежить від ряду анатомічних і фізіологічних чинників й змінюється з віком через вплив багатьох факторів: заняття фізичною культурою та спортом, зміна режиму життя, статеве дозрівання тощо. Для формування правильної постави дітей та молоді велике значення має розвиток м'язів тулуба (м’язовий корсет), тонус яких формує та утримує поставу, а зменшення їх напруги порушує її. Одна з основних причин нестійкої постави у дітей – слабко розвинуті м’язи тулуба.
Збільшення рухової активності дітей та підлітків призводить до змін у кістковій системі та більш інтенсивного росту їх тіла. Під впливом занять фізичною культурою і спортом кістки стають міцнішими й стійкішими до навантажень і травм. Правильно організовані заняття фізичною культурою та спортивне тренування з урахуванням вікових особливостей позитивно впливають на формування постави й сприяють усуненню різних її порушень.
6.	На підставі проведених досліджень пропонується нова система класифікації фізичних вправ залежно від їх впливу на організм людини в гравітоніці: вправи в звичайних умовах гравітації (природних, без застосування вантажу); вправи, що моделюють умови гіпогравітації (в водному середовищі); вправи, що моделюють умови гіпергравітації (з застосуванням вантажів обмеженої ваги і обов’язково розташованих в центрах мас біоланок тіла); вправи супергравітації (з застосуванням максимального вагового навантаження не розташованого в центрах мас біоланок, які носять локальний характер і розвивають окремі групи м’язів).
7.	Застосування в фізичному вихованні та тренувальному процесі вправ, що моделюють гравітаційне навантаження, позитивно впливає на поставу дітей та молоді.
Заняття будь-якими видами спорту з різним рівнем гравітаційного навантаження позитивно впливають на стабілографічні показники коливань тіла людини, які характеризують високий розвиток скелета й м’язів тіла, що формують поставу та її стійкість. Висока стійкість постави є передумовою доброго здоров’я, фізичного розвитку та підготовленості до занять професійною діяльністю.
Засіб гіпергравітаційного навантаження, який лежить в основі біомеханічного моделювання, не порушує природних закономірностей побудови рухів людини і його широке застосування дозволяє більш ефективно формувати в учнів різноманітні рухові навички на всіх етапах цільової педагогічної програми фізичного виховання, завдяки чому всі групи м’язів отримують природне навантаження.
8.	Експериментальне вивчення впливу засобів гіпергравітаційного навантаження на координаційну структуру рухів спортсменів за допомогою методу стабілографії показало, що при виконанні деяких технічних дій (блокування) в гіпергравітаційному костюмі спостерігалися достовірні позитивні зміни (Р<0,05-0,01) досліджуваних стабілографічних характеристик.
При виконанні нападаючого удару волейболістами різного віку в природних умовах і в умовах гіпергравітації було зареєстровано, що досліджувані стабілографічні характеристики в сагітальній і фронтальній площинах також виявляли визначену тенденцію до відсоткового приросту значень досліджуваних показників. Асер.(х) збільшувалася від 8,8 до 27,23 %; fсер.(х) у молодіжній групі мала позитивний приріст на 18,41 %, а в усіх інших випробовуваних також було помітне зниження цих показників від 48,1 до 35,92 %. У юнацькій і юніорській групах максимальна амплітуда коливань ЗЦМ тіла Аmax(x) зменшилася на 19,67 % і на 10,7 %, у молодіжній і чоловічій групах – збільшилася на 9,86 і 16,3 %; t(х) зменшилося в чоловічій групі на 21,43 %, у всіх інших спостерігалося збільшення цього показника від 6,67 до 60,0 %; Асер.(у) у чоловічій групі випробуваних спостерігалося зниження цих показників на 23,41 %, а в усіх інших вікових групах спостерігався позитивний приріст показників від 9,83 до 120,34 %; fсер.(у) у юнацькій і юніорській групах спостерігалося зменшення приросту на 53,02 % і 60,42 %, а в молодіжній і чоловічій групах збільшення виявлялося тільки на 9,13 % і 9,58 %. У юнацькій, молодіжній і чоловічій групах спостерігався позитивний приріст Аmax(у) від 1,42 до 7,78 %, у юніорській – зменшення цього показника на 19,56 %. t(у) збільшувалося в юнацькій і юніорській групах на 93,75 % і на 24,0 %, у молодіжній і чоловічій групах відзначене зменшення цього показника на 22,85 % і на 25,0 %. fсер. мала позитивний відсотковий приріст у молодіжній групі на 8,6 %, а в інших групах спостерігався її негативний приріст від 3,43 % до 61,48 %. Асер. у юнацькій, юніорській і молодіжній групах знижувалася в діапазоні від 9,58 до 21,38 %, а в чоловічій спостерігався позитивний приріст на 12,7 %.	
При виконанні ігрової стійки волейболістами різного віку в природних умовах і в умовах гіпергравітації координаційна структура статичної стійкості в сагітальній і фронтальній площинах характеризувалася значними змінами. У юнацькій і молодіжній групах спостерігалося збільшення Асер.(х) на 15,7 % і на 25,99 %, а в юніорській і чоловічій групах зменшення відсоткового вкладу цього показника на 18,16 % і на 21,22 %. У молодіжній і чоловічій групах мала позитивний приріст fсер.(х) на 34,94 % і на 76,27 %, а в юнацькій і юніорській групах спостерігався негативний приріст внеску цього показника на 16,2-
27,51 %. У юнацькій, юніорській і молодіжній групах максимальна амплітуда коливань ЗЦМ Аmax(x) тіла знижувалася на 11,2-40,63 %, у чоловічій групі збільшилася на 14,66 %. t(х) зменшилося в юнацькій, юніорській і молодіжній групах у межах від 16,66 % до 40,0 %, у чоловічій групі збільшувалося на 33,07 %. У юнацькій, юніорській і чоловічій групах Асер.(у) мала негативний приріст від 2,55 % до 10,09 %, а в молодіжній групі спостерігався позитивний приріст цього показника на 35,10 %.
9.	При навчанні техніці рухів за допомогою спеціальних фізичних вправ, спрямованих на досягнення конкретної проміжної цілі, стосовно якої вона може розглядатися як головна ціль і мати свою ієрархію завдань, спеціальні вправи повинні мати свій регламент біомеханічних характеристик, або якийсь інший елемент алгоритму рухів, що входять в конкретні підцілі. Учень, який успішно пройшов попереднє тренування з застосуванням спеціальних вправ, вважається підготовленим для виконання цільової програми, спрямованої на формування й удосконалення рухових навичок в автоматизованому режимі з використанням широкого комплексу технічних засобів керування.
10.	В основі дидактичного процесу пізнання, оцінки й побудови рухової дії спортсмен використовує модельні уявлення про об’єкт дослідження, його конкретність, ступінь складності, можливість здійснювати варіативні операції щодо його раціоналізації тощо. В теорії спортивної техніки моделювання визначається як процес відображення, уявлення рухової дії спортсмена, рухового завдання та його вирішення для виявлення суттєвих параметрів (просторових, часових і силових). У ході вирішення рухового завдання складається цілий комплекс дидактичних моделей – нормативних, біомеханічних, фізіологічних, психологічних та інших.
11.	Застосування науково-обґрунтованої методології в фізичному вихованні та спорті надає можливість знайти найпростіший, найбільш ефективний шлях досягнення достовірних знань, а також визначити місце цієї галузі знань і напрямки її розвитку. Враховуючи те, що стан здоров’я дітей і молоді значно погіршився під впливом чинників соціально-економічного й екологічного характеру, в тому числі й недостатньої фізичної активності, необхідно більш повно використовувати арсенал можливостей системи фізичного виховання для більш ефективного вирішення завдань зміцнення здоров’я, підвищення рухової активності й виховання здорового стилю життя школярів і молоді.
12.	Рухові можливості у хлопців та дівчат розвиваються нерівномірно і виявляються по-різному, але приблизно однаково до періоду статевого дозрівання. Після періоду статевого дозрівання відбуваються значні зміни в моториці, компоненти її значно відрізняються у юнаків і дівчат, а розвиток систем і органів має свою специфіку. Після цього вікового періоду рухові досягнення юнаків продовжують рости, а у дівчат, якщо вони не займаються фізкультурою та спортом, приріст результатів у фізичній підготовленості припиняється.
13.	Порівняльний аналіз динаміки фізичної підготовленості студентів протягом навчального року свідчить, що найвищий приріст результатів з показників розвитку рухових якостей та з фізичної підготовленості спостерігався в кінці І курсу, а на ІІ і ІІІ курсах простежувався їх подальший незначний приріст. Аналіз результатів тестування юнаків показав, що приріст показників витривалості найвищий в кінці І курсу, на ІІ і ІІІ курсах ця якість розвивається рівномірно. Приріст показників інших рухових якостей за трьохрічний період навчання незначний.
14.	При плануванні педагогічного процесу з фізичного виховання та спортивного тренування потрібно враховувати насамперед те, що ріст і біологічний розвиток школярів і молоді характеризуються глибокими внутрішніми й зовнішніми змінами, які відображаються як на окремих функціональних системах, так і на всьому організмі в цілому. Врахування цих змін необхідне як в організації, так і в змісті навчально-виховного процесу з фізичної культури та спорту. 
15.	На підставі математичного аналізу статистичних показників, отриманих при виконанні вправ в умовах супергравітації, порівняно з показниками тих же характеристик студентів, які регулярно займаються фізичною культурою, було встановлено, що розвиток м’язової системи впливає на поставу і статуру значно краще, ніж будь-які інші навантаження. Але під час занять певними видами спорту з супергравітаційним навантаженням особливу увагу слід звертати на попередню спеціальну підготовку, вікову зрілість, відсутність вад в опорно-руховому апараті молоді. На всіх заняттях з фізичного виховання в школі і вищих навчальних закладах, незалежно від рівня гравітаційного навантаження, треба підвищувати рівень інтересу й мотивації молоді завдяки теоретичній та наочній інформації про позитивний вплив цих вправ на поставу, статуру, ходу, що позитивно впливає на організм, який формується.
У результаті проведеного дослідження дістала підтвердження висунута гіпотеза, розв'язані всі поставлені завдання й досягнута мета дослідження – обґрунтовано теоретичні й методичні засади формування рухової функції дітей та молоді у процесі занять фізичною культурою і спортом.
Результати дисертаційного дослідження можуть бути використані з метою реалізації Національної доктрини розвитку освіти, Цільової комплексної програми “Фізичне виховання – здоров'я нації”. У зв'язку з цим вважаємо за можливе сформулювати деякі рекомендації Міністерству освіти і науки України, його методичним органам, Державному Комітету України з фізичної культури і спорту, навчальним закладам спортивного профілю:
– застосовувати методику гравітаційного навантаження в процесі фізичного виховання для учнів різних вікових груп та з різним рівнем фізичної підготовленості;
– застосовувати методику гравітаційного навантаження в навчально-тренувальному процесі підготовки спортсменів різних вікових груп та різного рівня спортивної кваліфікації;
– застосовувати методику гравітаційного навантаження з молоддю, яка відноситься до спеціальних медичних груп.
У дисертації започатковані нові напрями подальших наукових досліджень зі спеціальної фізичної підготовки та удосконалення спортивної майстерності з застосуванням різних рівнів гравітаційного навантаження як для молоді, яка займається фізичною культурою, так і для спортсменів високої кваліфікації. Ці напрями наукових досліджень потребують подальшого вивчення й удосконалення під час занять фізичною культурою та спортом.

Основні положення дисертації викладені в таких публікаціях автора:

Монографія:
1.	Носко Н.А. Педагогические основы обучения молодежи и взрослых движениям со сложной биомеханической структурой. – К.: Науковий світ, 2000. – 336 с.

Навчальні посібники, програми і науково-методичні рекомендації:
2.	Лапутін А.М., Носко М.О., Кашуба В.О. Біомеханічні основи техніки фізичних вправ. – К.: Науковий світ, 2001. – 201 с. (Розділи “Біомеханічні основи побудови фізичних вправ”, “Легка атлетика”, “Рухливі ігри”, “Спортивні ігри”).
3.	Ермаков С.С., Мартышевский К.К., Носко Н.А. Тренажеры в волейболе. – К.: ИСМО, 1999. – 160 с. (Вступ. Розділи “Методические особенности использования технических средств обучения”, “Специальные устройства”).
4.	Лапутин А.Н., Гамалий В.В., Архипов А.А., Кашуба В.А., Носко Н.А., Хаби-
нец Т.А. Практическая биомеханика. – К.: Науковий світ, 2000. – 298 с. (Розділи “Биомеханический анализ”,  “Биомеханическая классификация опорно-двигательного аппарата”, “Измерение геометрии масс тела человека”, “Измерение биокинематических характеристик”).
5.	Лапутін А.М., Гамалій В.В., Архипов О.А., Кашуба В.О., Носко М.О., Хабінець Т.О. Біомеханіка спорту. – К.: Олімпійська література, 2001. – 320 с. (Розділи “Біомеханічний аналіз”, “Перспективи розвитку біомеханічних технологій удосконалення технічної майстерності спортсменів”).
6.	Бельський О.М., Носко М.О., Ткач Е.М. Методичний посібник з організації і методики проведення уроків плавання в загальноосвітній школі. – Чернігів: ЧДПІ, 1996. – 51 с. (Вступ. Розділи “Урок – основна форма організації занять з плавання”, “Примірний зміст 30 уроків для неуміючих плавати”).
7.	Лапутін А.М., Носко М.О., Кашуба В.А., Хабінець Т.А., Гамалій В.В. Програма з біомеханіки спорту. – К.: Науковий світ, 1999. – 16 с. (Пояснювальна записка. Розділи “Зміст дисципліни”, “Дидактика дисципліни”).
8.	Лапутін А.М., Носко М.О., Архипов О.А. Програма з спортивної метрології. – К.: Науковий світ, 1999. – 13 с. (Пояснювальна записка. Розділ “Короткий виклад основних питань за темами”).
9.	Маслов В.Н., Крюков Ю.Г., Носко Н.А. Волейбол: Программа для тренировочного факультета университета физического воспитания и спорта. – К.: УГУФС, 1995. – 49 с. (Вступ. Розділи “Техника игры”, “Тактика игры”).
10.	Носко Н.А., Синиговец В.И., Дейкун Н.П., Власенко С.А., Пеньковец В.И., Бурлака И.Н. Инструментальные методы контроля в физическом воспитании и спорте. – Чернигов: ЧГПИ, 1996. – 55 с. (Розділи “Значение методов контроля в спорте”, “Классификация основных групп инструментальных методов контроля”, “Измерение и измерительная система”, “Характеристика узлов и элементов измерительной системы”).
11.	Ибраимова М.В., Махмуд А.Х., Носко Н.А. Особенности развития физических качеств юных теннисистов на начальном этапе подготовки. – К.: УГУФС, 1995. 
– 18 с. (Розділи “Особенности подготовки юных спортсменов в теннисе”, “Содержание учебно-тренировочного процесса юных теннисистов по физической подготовке на начальном этапе подготовки”).
12.	Носко Н.А., Ибраимова М.В., Маслов В.Н., Махмуд А.Х. Теннис: Методические рекомендации для начинающих теннисистов. – Чернигов: ЧГПИ, 1996. – 33 с. (Розділ “Возрастные особенности юных теннисистов”).
13.	Ткач Е.М., Бельський О.М., Носко М.О. Методичні рекомендації з організації і методики занять плаванням в дитячому оздоровчому таборі. –Чернігів: ЧДПІ, 1997. – 17 с. (Вступ. Розділи “Методичні рекомендації з початкового навчання плаванню”, “Примірні комплекси вправ, що використовуються під час навчання плаванню”).
14.	Власенко С.О., Носко М.О., Пеньковець В.І., Ткач Е.М., Ткач Н.М. Організація і методика проведення уроків з лижної підготовки в загальноосвітній школі. 
– Чернігів: ЧДПУ, 1998. – 47 с. (Розділ “Техніка пересування на лижах”).

Статті у провідних фахових виданнях:
15.	Носко Н.А. Методика комплексного вимірювання біомеханічних характеристик спортивних рухів // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 1999. – №10. – С. 9-12.
16.	Носко Н.А. Дослідження техніки нападаючих ударів у волейболістів різного віку методом акселерометрії // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 1999. – №13. – С. 3-5.
17.	Носко М.О. Критерії технічної підготовленості волейболістів різних вікових груп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 1999. – №14. 
– С. 6-10.
18.	Носко Н.А. Управление процессом совершенствования технического мастерства волейболистов с учетом возрастных особенностей формирования двигательных навыков // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 1999. 
– №17. – С. 43-49.
19.	Носко Н.А. Моделирование техники нападающих ударов волейболистов различных возрастных групп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 1999. – №18. – С. 40-44.
20.	Носко Н.А. Индивидуальные и среднестатистические, т.е. групповые, модели техники выполнения нападающего удара в волейболе // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 1999. – №19. – С. 37-39.
21.	Носко Н.А. Пути совершенствования обучения ударным движениям волейболистов различных возрастных групп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 1999. – №20. – С. 22-24.
22.	Носко Н.А. Разработка целевых дифференцированных педагогических программ обучения и контроля техники нападающих ударов // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 1999. – №21. – С. 25-31.
23.	Носко Н.А. Влияние гравитационной тренировки на координационную структуру движений при обучении волейболистов сложным техническим действиям // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 1999. – №22. 
– С. 41-44.
24.	Носко Н.А. Определение воздействий средств гравитационной тренировки на технику выполнения основных технических действий в волейболе // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. - №1. – С. 35-38.
25.	Носко Н.А. Биомеханические свойства скелетных мышц волейболистов различных возрастных групп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2000. – №2. – С. 35-38.
26.	Носко Н.А. Педагогический контроль состояния скелетной мускулатуры волейболистов различных возрастных групп в гравитационной тренировке // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №3. 
– С. 41-44.
27.	Носко Н.А. Возрастные величины опорных реакций при выполнении основных технических приемов игры волейболистами различного возраста в различных условиях тренировочного процесса // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2000. - №4. – С. 35-38.
28.	Носко Н.А Теоретическое обоснование использования средств гравитационных взаимодействий тела спортсмена в тренировочном процессе // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №5. – С. 23-26.
29.	Носко М.О.‚ Гаркуша С.В. Статистичні показники  основних технічних прийомів гри після введення нових правил суддівства у волейболі // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №6. – С. 3-6 (Статистична обробка результатів дослідження).
30.	Носко Н.А. Воздействие средств гравитационной тренировки на координационную структуру выполнения блокирования волейболистами различного возраста // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №7. – С. 55-58.
31.	Носко М.О., Гаркуша С.В. Вплив гіпергравітаційного навантаження на показники серцевих скорочень в тренуванні волейболістів // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №8. – С. 9-12 (Опис результатів дослідження).
32.	Носко Н.А. Влияние средств специальной силовой нагрузки на подготовку студентов факультета физического воспитания (на примере игровых видов спорта) // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. 
– №9. – С. 24-27.
33.	Пеньковець В.І., Носко М.О. Вплив фізкультурних занять на фізичний розвиток дітей 3-4-річного віку з урахуванням їх анатомо-фізіологічних особливостей // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №10. 
– С. 7-12 (Теоретичне обґрунтування моторики дошкільнят).
34.	Носко Н.А., Пеньковец В.И. Статистические показатели воздействия средств гравитации на координационную структуру динамической устойчивости у студентов факультета физического воспитания при занятиях волейболом // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №11. 
– С. 9-12 (Проведення вимірів, їх обчислень і статистична обробка).
35.	Носко Н.А. Процентный вклад воздействия средств гипергравитации на координационную структуру технических действий у студентов-волейболистов различного возраста // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №12. – С. 58-62.
36.	Носко М.О., Панін А.І., Гаркуша С.В. Керування навчально-тренувальним та змагальним процесом волейболістів за допомогою системи педагогічних спостережень // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. 
– №13. – С. 12-14 (Розробка схеми педагогічних спостережень).
37.	Носко Н.А. Педагогические аспекты управления силовой подготовкой у молодежи в процессе занятий физической культурой и спортом // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №14. – С. 44-48.
38.	Носко Н.А., Сумак Е.Г. Влияние разного двигательного режима на физическое развитие и сердечно-сосудистую систему мальчиков 8-10 лет // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №15. – С. 24-26 (Фізичний розвиток школярів).
39.	Носко М.О., Гаркуша С.В. Педагогічні дослідження участі м’язів у рухах людини при виконанні фізичних вправ за методом міотонометрії // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №16. – С. 7-10 (Опис вимірів, отриманих при дослідженнях).
40.	Носко М.О., Гаркуша С.В. Біомеханічний аналіз роботи м’язів у рухах людини при заняттях фізичною культурою і спортом // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №17. – С. 11-14 (Робота м’язів при заняттях фізичною культурою).
41.	Носко М.О. Підготовка студента факультету фізичного виховання як майбутнього носія загартованої і оздоровленої молоді // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №18. – С. 11-15.
42.	Носко М.О., Синіговець В.І. Дидактичне моделювання структури завдань рухової дії в спортивній практиці // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2000. – №19. – С. 3-7 (Розробка модельної структури рухової дії).
43.	Власенко С.О., Носко М.О. Адаптація і моделювання як засіб управління тренувальним процесом // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №20. – С. 10-13 (Розробка моделей для тренувального процесу).
44.	Власенко С.О., Носко М.О. Завдання дії і режими чергування праці з відпочинком як регулюючі параметри тренувального уроку // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №21. – С. 18-21 (Вплив режимів на фізичну підготовленість учнів).
45.	Носко М.О., Кривенко А.П. Вплив занять з фізичної культури на стан здоров’я та фізичну підготовленість студентської молоді // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №22. – С. 14-18 (Статистичні дані стану здоров’я студентської молоді).
46.	Носко Н.А., Власенко С.А. Реализация двигательных заданий волейболистов различных возрастных групп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2000. – №23. – С. 27-29 (Визначення спеціальної підготовленості волейболістів).
47.	Власенко С.А., Носко Н.А. Влияние задач действия № 1, 2, 3 с режимом "А" на изменение специальной работоспособности лыжников-гонщиков в процессе тренировочного урока // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №24. – С. 34-38 (Знаходження оптимального режиму навчально-тренувального процесу).
48.	Носко М.О., Власенко С.О. Педагогічні основи підготовки волейболістів високої кваліфікації // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. 
– №1. – С. 3-6 (Основні положення дидактики при підготовці волейболістів високої кваліфікації).
49.	Власенко С.А., Носко Н.А. Влияние задач действия № 1, 2, 3 с режимом "В" на изменение специальной работоспособности лыжников-гонщиков в процессе тренировочного урока // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №2. – С. 38-42 (Вплив режиму „В” на якість тренувального процесу).
50.	Носко М.О., Власенко С.О., Синіговець В.І. Управління педагогічним процесом підготовки волейболістів різних вікових груп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №3. – С. 3-6 (Важелі управління навчально-тренувальним процесом волейболістів).
51.	Носко М.О., Гаркуша С.В. Антропометричні показники гравців чемпіонату світу з волейболу серед чоловічих та жіночих команд (Японія 1998 р.) // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №4. – С. 18-21 (Статистична обробка результатів).
52.	Носко М.О. Проблеми навчання й удосконалення рухової функції людини // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №5. 
– С. 18-25.
53.	Носко М.О. Навчання й удосконалення ударних рухів у фізичному вихованні і спорті // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. 
– №6. – С. 32-34.
54.	Носко М.О., Власенко С.О., Осадчий О.В. Вікові особливості фізичного розвитку школярів різного віку, які займаються спортом // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №7. – С. 3-7 (Стан фізичного розвитку школярів).
55.	Носко М.О., Кривенко А.П., Манєвич О.Р. Формування рухових навичок у фізичному вихованні і спорті // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2001. – №8. – С. 7-9 (Етапи формування рухових навичок).
56.	Носко М.О. Методологічні основи дослідження координаційної структури рухової активності людини // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2001. – №9. – С. 32-36.
57.	Носко М.О., Власенко С.О., Манєвич О.Р. Організація та методи досліджень координації рухів у волейболістів різного віку // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №10. – С. 21-25 (Методи досліджень координації рухів).
58.	Носко М.О., Лайуни Рида. Комплексна методика досліджень біомеханічних характеристик спортивних рухів // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2001. – №11. – С. 21-27 (Методика досліджень біомеханічних характеристик спортивних рухів).
59.	Власенко С.А., Носко Н.А. Сравнительный анализ влияния уроков с режимами  "А" и "В" и задачами действия № 1, 2, 3 на развитие отдельных показателей специальной работоспособности лыжников-гонщиков // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №12. – С. 27-32 (Вплив режимів „А” і „В” на спеціальну працездатність спортсменів).
60.	Носко М.О., Синіговець В.І. Модельно-рейтингова оцінка фізичної підготовленості юних волейболістів 10-12 років на етапі початкового спортивного відбору // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №13. – С. 25-31 (Оцінка фізичної підготовленості юних волейболістів).
61.	Носко М.О., Синіговець В.І. Модельна структура оцінки фізичної підготовленості хлопців 12-14 років // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №14. – С. 3-8 (Розробка структури оцінки фізичної підготовленості).
62.	Носко М.О., Синіговець В.І. Стретчінг як засіб розвитку гнучкості дівчат шкільного віку засобами ритмічної гімнастики // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №15. – С. 11-16 (Розвиток гнучкості у дівчат).
63.	Носко М.О., Власенко С.О., Синіговець В.І. Біомеханічна структура фізичних вправ // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. 
– №16. – С. 16-21 (Теоретичне обґрунтування біомеханічної структури фізичних вправ).
64.	Носко М.О. Навчання фізичним вправам // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №17. – С. 7-9.
65.	Носко М.О. Модельна структура оцінки фізичної підготовленості хлопців 12-14 років // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. 
– №18. – С. 10-15.
66.	Носко М.О. Гравітаційне навантаження під час занять фізичною культурою та спортом // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. 
– №19. – С. 32-37.
67.	Носко М.О. Класифікація фізичних вправ відносно вектора гравітації // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №20. 
– С. 31-41.
68.	Носко М.О. Вплив гравітаційного навантаження на показники частоти серцевих скорочень при заняттях фізичною культурою та у тренуванні спортсменів високої кваліфікації різних вікових груп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2001. – №21. – С. 21-28.
69.	Носко М.О. Вплив різного рівня гравітаційного навантаження на стан моторики молоді // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. 
– №22. – С. 3-7.
70.	Носко М.О. Теоретико-методологічні основи дослідження координаційної структури рухової активності молоді // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №23. – С. 13-18.
71.	Носко М.О. Проблема рухової активності молоді в сучасній літературі // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №24. 
– С. 15-24.
72.	Носко М.О. Вікові особливості онтогенезу моторики людини // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №25. – С. 25-29.
73.	Носко М.О. Скелет людини в процесі онтогенезу  // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №26. – С. 12-17.
74.	Носко М.О. Формування геометрії маси тіла людини в онтогенезі // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №27. – С. 14-24.
75.	Носко М.О. Формування постави людини в процесі онтогенезу // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №28. – С. 36-40.
76.	Носко Н.А., Синиговец В.И. Построение педагогических моделей в процессе обучения двигательным действиям // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХХПІ, 2001. – №29. – С. 59-62 (Побудова педагогічних моделей при навчанні руховим діям).
77.	Панін А.І., Носко М.О., Панін І.А. Рівень та якість фізичної підготовленості юнаків старших класів, які мешкають в умовах пострадіаційного забруднення і не займаються спортом // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2001. – №19. – С. 37-40 (Модельна оцінка фізичної підготовленості юнаків).
78.	Носко М.О. Проблема удосконалення рухової функції в процесі навчання // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С.. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. 
– № 1. – С. 19-31.
79.	Носко М.О. Вплив занять фізичною культурою на розвиток дітей дошкільного віку // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 2. – С. 21-28.
80.	Носко М.О., Пасічник В.І., Синіговець В.І. Корекція ритмічної структури рухових дій при ходьбі дітей, хворих на церебральний параліч, на етапі пізньої реабілітації // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 3. – С. 3-9 (Навчання руховим діям дітей хворих на ДЦП).
81.	Носко М.О. Вплив рухового режиму на фізичний розвиток школярів // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. 
– № 4. – С. 13-19.
82.	Носко М.О. Стан фізичного розвитку школярів середнього і старшого віку // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. 
– № 5. – С. 72-80.
83.	Носко М.О. Фізичний розвиток школярів різних вікових груп та молоді, які займаються спортом // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 6. – С. 57-67.
84.	Носко М.О. Особливості техніко-тактичних дій у волейболістів різних вікових груп в умовах змагальної діяльності // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 7. – С. 60-68.
85.	Носко М.О. Біомеханічні основи методики формування рухів під час навчання і тренування молоді // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 8. – С. 35-41.
86.	Носко М.О. Вплив гіпергравітаційного навантаження на величину опорних взаємодій при виконанні технічних дій гри спортсменами високої кваліфікації різних вікових груп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 9. – С. 11-24.
87.	Носко М.О. Координаційна структура рухів при виконанні технічних дій спортсменами високої кваліфікації різних вікових груп до і після гіпергравітаційного навантаження // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 10. – С. 38-42.
88.	Носко Н.А. Возрастные особенности подготовки юных спортсменов в игровых видах спорта // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 11. – С. 63-70.
89.	Носко М.О. Біомеханічні характеристики рухів спортсменів різних вікових груп при виконанні технічних дій під впливом гіпергравітаційного навантаження // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. 
– № 12. – С. 36-41.
90.	Носко М.О. Вплив гіпергравітаційного навантаження на спортсменів високої спортивної кваліфікації // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 13. – С. 27-32.
91.	Носко М.О. Визначення кореляційної залежності координаційної структури рухів при виконанні рухових завдань // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 14. – С. 47-52.
92.	Носко М.О., Синіговець В.І., Маслов В.М. Оцінка фізичної підготовленості гімнастів юнацьких розрядів на етапі початкового спортивного відбору // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. 
– № 15. – С. 30-35 (Модельна оцінка фізичної підготовленості гімнастів).
93.	Носко М.О. Визначення біомеханічних показників технічних дій волейболістів за допомогою кореляційного аналізу // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 16. – С. 29-36.
94.	Носко Н.А., Маслов В.Н., Жула Л.П. Влияние различных спортивных специализаций на вертикальную позу человека // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 17. – С. 93-96 (Вплив спортивної спеціалізації на поставу людини).
95.	Носко М.О. Теоретичні основи формування рухової функції молоді на сучасному етапі // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 18. – С. 18-24.
96.	Носко М.О., Маслов В.М. Визначення критеріїв спеціальної працездатності волейболістів // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 19. – С. 70-74 (Методика визначення спеціальної працездатності спортсменів).
97.	Носко М.О., Маслов В.М. Особливості реалізації рухових завдань у баскетболістів різних вікових груп // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 20. – С. 34-41 (Оцінка реалізації рухових завдань у баскетболістів різних вікових груп).
98.	Маслов В.Н., Носко Н.А. Исследование факторной структуры специальной работоспособности высококвалифицированных волейболистов // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 21. 
– С. 88-92 (Визначення працездатності у висококваліфікованих волейболістів).
99.	Носко М.О., Маслов В.М. Обґрунтування вибору комплексу показників з метою контролю динаміки спеціальної працездатності волейболістів // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 22. 
– С. 12-17 (Теорія і методика виміру працездатності волейболістів).
100.	Носко М.О. Показники питомої ваги тіла дітей в період онтогенезу // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. 
– № 23. – С. 9-13.
101.	Маслов В.М., Носко М.О., Дейкун М.П. Динаміка показників спеціальної працездатності волейболістів у експериментальних групах // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 24. 
– С. 8-14 (Статистична обробка даних показників працездатності волейболістів).
102.	Маслов В.М., Носко М.О., Дейкун М.П. Динаміка показників функціонального стану волейболістів в експериментальних групах // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 25. 
– С. 3-7 (Визначення функціонального стану волейболістів).
103.	Маслов В.М., Носко М.О., Дейкун М.П. Динаміка психофізіологічного стану волейболістів в експериментальних групах // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. – Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 26. – С. 23-26 (Визначення психофізіологічного стану волейболістів).
104.	Маслов В.Н., Носко Н.А., Дейкун Н.П. Совершенствование специальной работоспособности волейболистов // Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту: Зб. наук. пр. під ред. Єрмакова С.С. 
– Харків: ХДАДМ (ХХПІ), 2002. – № 28. – С. 74-79 (Удосконалення спеціальної працездатності волейболістів).
105.	Носко М.О. Особливості рухової діяльності волейболістів різного віку // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 1999. – №9. – С. 28-33.
106.	Носко М.О. Техніка ударних рухів волейболістів різних вікових груп // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 1999. – №10. – С. 23-26.
107.	Носко Н.А. Биокинематические особенности техники выполнения нападающего удара в волейболе // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 1999. – №11. – С. 16-19.
108.	Носко М.О. Техніко-тактичні особливості ударних рухів у волейболістів різного віку // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 1999. – №12. 
– С. 19-22.
109.	Носко Н.А. Роль и значение измеряемых биомеханических показателей опорных реакций в достижении максимального эффекта при обучении и совершенствовании технических движений у волейболистов различных возрастных групп // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2000. – №1. – С. 13-15.
110.	Носко Н.А. Вклад динамических и кинематических характеристик в величину опорных реакций волейболистов различного возраста при выполнении блокирования в гравитационных и естественных условиях тренировки // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харків: ХХПІ, 2000. – №2. – С. 5-8.
111.	Панін А.І., Носко М.О., Панін І.А. До проблеми педагогічних досліджень по вивченню рівня фізичної підготовленості і стану здоров’я учнівської молоді, яка мешкає в умовах пострадіаційного забруднення // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2000. – №3. – С. 46-47 (Вивчення рівня фізичної підготовленості молоді).
112.	Носко Н.А., Власенко С.А., Ващенко И.М., Осадчий А.В. Педагогические основы управления силовой подготовкой молодежи при занятиях игровыми видами спорта // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2000. – №4. 
– С. 48-54 (Теоретичне обґрунтування управління силовою підготовкою молоді).
113.	Власенко С.А., Носко Н.А., Гавриш В.П. Особенности срочной адаптации организма лыжников-гонщиков к воздействию моделей тренировочных уроков и режимов чередования нагрузки с отдыхом "А" и "Б" // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2000. – №5. – С. 3-7 (Вплив режимів „А” і „В” на адаптацію організму спортсменів до тренувальних навантажень).
114.	Власенко С.А., Носко Н.А. Основные проблемы управления в спортивной тренировке // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2001. – №1. 
– С. 52-55 (Теоретичні основи управління в спортивному тренуванні).
115.	Носко Н.А., Власенко С.А. Биомеханические основы построения физических упражнений // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2001. – №2. – С. 3-8 (Моделювання в спортивному тренуванні).
116.	Носко Н.А., Власенко С.А., Синиговец В.И. Физические упражнения как кибернетические системы // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2001. – №3. – С. 3-7 (Моделювання в спортивному тренуванні).
117.	Власенко С.А., Носко Н.А. Особенности адаптации юношеского организма к тренировочным нагрузкам // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2001. – №4. – С. 12-15 (Теоретичні основи адаптації юнацького організму до тренувальних навантажень).
118.	Власенко С.А., Носко Н.А. Возрастные аспекты морфофункционального развития организма юных лыжников-гонщиков // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2001. – №5. – С. 3-5 (Вивчення морфофункціонального розвитку юних спортсменів).
119.	 Носко Н.А., Синиговец В.И. Психолого-физиологические и дидактические особенности обучения движениям в процессе занятий физической культурой // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХХПИ, 2001. – №6. – С. 33-41 (Теоретичні основи навчання рухам).
120.	Носко Н.А. Антигравитационная система организма человека // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХГАДИ (ХХПИ), 2002. – №1. – С. 21-25.
121.	Носко Н.А., Пасечник В.И., Синиговец В.И. Влияние средств гравитационных взаимодействий на состояние биомеханических свойств мышц больных церебральным параличом // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХГАДИ (ХХПИ), 2002. – №2. – С. 70-75 (Вивчення впливу гравітаційного навантаження на хворих ДЦП).
122.	Носко Н.А. Систематизация физических упражнений относительно вектора гравитации // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХГАДИ (ХХПИ), 2002. – №3. – С. 59-63.
123.	Лапутин А.Н., Носко Н.А. Современные проблемы совершенствования технического мастерства спортсменов в олимпийском и профессиональном спорте // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХГАДИ (ХХПИ), 2002. – №4. – С. 3-17 (Теоретичні основи підготовки спортсменів).
124.	Носко Н.А. Изучение формирования позвоночного столба человека // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХГАДИ (ХХПИ), 2002. – №5. 
– С. 53-57.
125.	Носко Н.А., Маслов В.Н., Жула Л.В. Соревновательная деятельность и техническая подготовленность баскетболистов различных росто-весовых групп // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХГАДИ (ХХПИ), 2002. – №6. – С. 3-8 (Аналіз змагальної діяльності і вивчення рівня технічної підготовленості).
126.	Носко Н.А., Маслов В.Н. Определение критериев функционального состояния волейболистов // Физическое воспитание студентов творческих специальностей: Сб. научных трудов под ред. Ермакова С.С. – Харьков: ХГАДИ (ХХПИ), 2002. 
– №8. – С. 19-23 (Визначення критеріїв функціонального стану спортсменів).
127.	Носко М.О. Вплив гіпергравітаційного навантаження на молодь, яка займається фізичною культурою і спортом // Вісник Чернігівського державного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка. – Чернігів: ЧДПУ, 2001. – № 7. 
– С. 51-54.
128.	Носко М.О. Фізичні вправи, моделюючі умови гіпергравітації // Вісник Чернігівського державного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка. 
– Чернігів: ЧДПУ, 2001. – № 9. – С. 42-45.
129.	Носко М.О. Побудова хребта людини в процесі онтогенезу // Вісник Чернігівського державного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка. 
– Чернігів: ЧДПУ, 2002. – № 16. – С. 40-43.
130.	Носко М.О. Теоретичні основи формування постави людини // Вісник Чернігівського державного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка. 
– Чернігів: ЧДПУ, 2002. – № 19. – С. 73-75.
131.	Лапутин А.Н., Архипов А.А., Лайуни Р., Носко Н.А., Бобровник В.И., Зубрилов Л.А., Ратов А.М., Хмельницкая И.В., Полищук Т.А. Моделирование спортивной техники и видеокомпьютерный контроль в технической подготовке спортсменов высшей квалификации // Наука в олимпийском спорте. – К., 1999. 
– Специальный выпуск. – С. 102-109 (Моделювання в спортивному тренуванні й контроль технічної підготовленості).
 
Тези, матеріали конференцій:
132.	Лапутин А.Н., Архипов А.А., Носко Н.А., Бобровник В.И., Хмельницкая И.В. Видеокомпьютерный анализ техники физических упражнений // Фізична підготовленість та здоров’я населення: Зб. матеріалів Міжнар. наук. симпозіуму. – Одеса: ТЕС, 1998. – С. 138-139 (Біомеханічні методи дослідження техніки фізичних вправ).
133.	Носко Н.А., Ляпин В.П., Вафаев Г.Ф. Техника ударных движений волейболистов различных возрастных групп // Тезисы докладов VII Всесоюзной научной конференции (Пенза, 3-6 октября 1991 г.) “Проблемы биомеханики спорта”. – М., 1991. – С. 106-107 (Техніка ударних рухів у віковому аспекті).
134.	Носко М.О., Короп М.Ю., Гаврилко І.В., Богдан М.О., Франчук О.П. Біомеханічні особливості реалізації рухових задач у волейболістів різного віку // Тези доповідей міжвузівської науково-практичної конференції, присвяченої 75-річчю Чернігівського державного педагогічного інституту ім. Т.Г.Шевченка. 
– Чернігів: ЧДПІ, 1991. – Ч. 2. – С. 98-99 (Вивчення біомеханічних особливостей реалізації рухових задач).
135.	 Носко М.О. Дидактичні основи методики формування рухів у навчанні молоді // Наукові записи Ніжинського державного педагогічного університету імені Миколи Гоголя. – Ніжин: НДПУ, 2001. – № 2. – С. 72-76.
136.	Носко М.О. Фізичне виховання у допоміжній школі // Матеріали ювілейної наукової конференції „Педагогічні і психологічні проблеми підготовки вчителів”, присвяченої 80-річчю Чернігівського державного педагогічного інституту ім. Т.Г.Шевченка. – Чернігів: ЧДПІ, 1996. – С. 146-148.
137.	Носко М.О. Ефективність реалізації рухових завдань з використанням тренажерів, тренажерних споруджень і додаткових мас на тіло людини // Тези доповідей міжвузівської науково-практичної конференції „Питання педагогіки та методики вищої школи”. – Чернігів, 1992. – С. 120.
138.	Короп М.Ю., Грибан Г.П., Носко Н.А., Голуб В.П. Исследование особенностей свойств личности студентов-волейболистов с целью повышения эффективности учебно-тренировочного процесса // Физическая культура и спорт в повышении социальной активности студентов. Сборник научных трудов. 
– Умань, 1990. – С. 60-64 (Статистична обробка отриманих даних).
139.	Синиговец В.И., Кашуба В.А., Носко Н.А. Методика комплексного биомеханического контроля построения движений на различных этапах двигательного развития детей, больных церебральным параличом (ДЦП) // Матеріали міжвузівської, міжнародної науково-практичної конференції. 
– Вінниця, 1994. – С. 145-148 (Методика комплексного контролю реєстрації рухів).
140.	Laputin A.N., Bobrovnik V.I., Nosko N.A. Gravitational training in jump locomotions during cosmonauts’ preparedness to orbital flights // 19th Annual International Gravitational Physiology Meeting. (May 31-June 5, 1998). – Rome, Italy. – P. 78 (Вплив гравітаційного навантаження при підготовці космонавтів).
141.	Nosko N.A. Teaching various strokes to professional volleyball players of different ages // The Modern Olympic Sports. International Scientific Congress. (May 16-19, 1997). – Kyiv: International Financial Agency Ltd, 1997. – P. 273.

АНОТАЦІЇ

Носко М.О. Теоретичні та методичні основи формування рухової функції у молоді під час занять фізичною культурою та спортом. – Рукопис.
Дисертація на здобуття наукового ступеня доктора педагогічних наук за спеціальністю 13.00.09 – теорія навчання. – Інститут педагогіки АПН України, Київ, 2003.
У дисертаційній роботі розкривається роль і значення фізичної культури в житті молоді, її вплив на фізичний розвиток і стан здоров’я дошкільнят, школярів різних вікових груп.
Розгорнуто теоретичні напрацювання й авторські експериментальні дослідження стану розвитку моторики дітей і дорослих, а також умови розвитку і формування скелета, геометрії мас тіла (постави і статури тіла людини в процесі онтогенезу). Автором вивчено у порівняльному аспекті вікові особливості рухової діяльності та вплив різного рухового режиму на фізичний розвиток і стан здоров’я молоді, яка не займається та регулярно займається фізичною культурою і спортом.
Встановлено вплив різного рівня гравітаційного навантаження на стан серцево-судинної системи, скелетних м’язів тіла спортсменів і молоді, яка систематично займається фізичною культурою та спортом.
У дисертації подано дидактико-методичні рекомендації щодо застосування різного рівня гравітаційного навантаження залежно від цілей та завдань навчально-виховного процесу з фізичної культури та спортивного тренування молоді: зміцнення стану здоров’я, розвиток рухових якостей, удосконалення техніки рухів і спеціальної підготовленості спортсменів до участі у змаганнях.
Ключові слова: педагогічні засади, дидактичні принципи, рухова функція, фізичне виховання, спорт, навчально-виховний процес, навчально-тренувальний процес, гравітаційне навантаження, здоров’я, фізичний розвиток.

Носко Н.А. Теоретические и методические основы формирования двигательной функции у молодежи в процессе занятий физический культурой и спортом. – Рукопись.
Диссертация на соискание ученой степени доктора педагогических наук по специальности 13.00.09 – теория обучения. – Институт педагогики АПН Украины, Киев, 2003.
Усиление роли физической культуры и спорта в жизнедеятельности человека почти во всех странах мира направлено на поиск новых, более современных и эффективных форм и методов формирования здорового человека.
Физическое воспитание, как составная часть общей системы образования в учебно-воспитательной сфере детей и молодежи, имеет целью укрепление физического и психического здоровья на основе комплексного подхода к формированию умственных и физических качеств личности, усовершенствования физической и психологической готовности к активной жизни и профессиональной деятельности на принципах индивидуального подхода, приоритета оздоровительной направленности занятий, широкого использования разнообразных методов и форм физического совершенствования, дидактической целесообразности этого процесса и т.д. 
Все эти задачи призваны решать и реализовывать с высокой технологией обучения разнообразным двигательным действиям, развитием двигательных качеств, физическим закаливанием и усовершенствованием двигательных функций организма молодежи учителя физической культуры, тренеры, педагоги, инструктора-общественники. 
В диссертационной работе раскрываются роль и значение физической культуры в жизни молодежи, влияние на физическое развитие, состояние здоровья дошкольников, школьников различных возрастных групп и молодежи. 
Предоставлено теоретический материал и авторские экспериментальные исследования состояния развития моторики детей и взрослых, а также развитие и формирование скелета, геометрии масс тела, осанки и телосложения тела человека в процессе онтогенеза. Автором получено массив данных, характеризующих в сравнительном аспекте возрастные особенности двигательной деятельности, влияние различного двигательного режима на физическое развитие, состояние здоровья молодежи, которая не занимается и регулярно занимается физической культурой и спортом. 
Впервые предоставляется научно обоснованная классификация физических упражнений с разным уровнем гравитационной нагрузки соответственно вектора гравитации. 
Автором доказано влияние различного уровня гравитации на физическое развитие, физическую подготовленность и состояние здоровья, а также разработаны рекомендации к оздоровительному использованию этих упражнений в зависимости от состояния здоровья и физической подготовленности молодежи. 
Показано влияние гипергравитационной нагрузки в процессе обучения и совершенствования техники движений на примере спортивных игр, доказано ее положительное влияние. 
Установлено влияние различного уровня гравитационной нагрузки на работу и показатели сердечно-сосудистой системы, состояние скелетных мышц тела спортсменов и молодежи, систематически занимающейся физической культурой и спортом. 
Автором предоставлены дидактико-методические рекомендации по применению различного уровня гравитационной нагрузки в зависимости от целей и задач учебно-воспитательного процесса в физическом воспитании и спортивной тренировке молодежи: укрепление состояния здоровья, развитие двигательных качеств, совершенствование техники движений и специальной подготовки спортсменов к участию в соревнованиях.
Эффективность оздоровительной физической культуры (в особенности занятий спортом) существенным образом зависит от применения технологии выполнения физических упражнений с различным уровнем гравитационной нагрузки на организм в целом и на отдельные органы. Гравитационная нагрузка в органическом единстве с другими методическими средствами, методами оздоровления и атлетического развития личности заключается в системно-энергетическом подходе к здоровью человека, в стремлении к большей организованности и упорядоченности удачных функциональных взаимодействий организма с окружающей средой, произвольно регулированных на основе биоэнергетических критериев качества обмена между ними. Выполнение упражнений с различным уровнем гравитационной нагрузки содействует эффективному формированию в учеников разных двигательных навыков в процессе реализации требований школьной программы физического воспитания, положительно влияет на развитие скелета и мышц тела, которые формируют правильную осанку человека, его стойкость к нагрузкам и травмам, содействует устранению различных ее нарушений.
Применение научно-обоснованной методологии в физическом воспитании и спорте предоставляет возможность найти простейший, наиболее эффективный путь достижения достоверных знаний, а также определить место этой области знаний и направления его развития. Учитывая то, что состояние здоровья детей и молодежи значительно ухудшилось под влиянием факторов социально-экономического и экологического характера, в том числе и недостаточной физической активности, необходимо более полно использовать арсенал возможностей системы физического воспитания для более эффективного решения задач укрепления здоровья, повышения двигательной активности и воспитания здорового стиля жизни школьников и молодежи.
Ключевые слова: педагогические основы, дидактические принципы, двигательная функция, физическое воспитание, спорт, учебно-воспитательный процесс, учебно-тренировочный процесс, гравитационная нагрузка, здоровье, физическое развитие.

Nosko M.O. Theoretical and Methodological Fundamentals of the Youth’s Motor Function in Physical Training and Sports Activities – Manuscript.
Thesis for a doctor degree in pedagogics by speciality 13.00.09 – Theory of Training. – APS Institute of pedagogics of Ukraine, Kyiv, 2003.
The dissertation focuses on the role and value of physical training in the life of the youth as well as on its influence upon physical development and health of schoolchildren of different age-groups.
The dissertation presents the results of theoretical and experimental research that highlight the conditions of children’s and adults’ motility development and forming the skeleton and body’s geometry of weights, i.e. body build and stature in a person’s ontogenesis. The age peculiarities of motor activity and the influence of different motor modes on the youth’s physical development and state of health were studied in regard to individuals’ engagement into physical training and sports.
Various levels of gravitational loading have been also proved to influence the cardiovascular system, the condition of skeletal muscles of both the sportsmen and the youth permanently engaged in physical training.
The dissertation contains the didactic and methodological guidelines regarding the application of different levels of gravitational loading depending on the goals and objectives of teaching physical training, i.e. improving sportsmen’s state of health, development of their motor qualities and upgrading their movements’ techniques together with their special preparation for competitions.
Key words: pedagogical bases, didactic principles, motor function, physical training, sports, teaching and educational process, gravitational loading, health, physical development.